410 



LARS-GUXXAR ROMELL 



[6] 



Tab. i. Relativ luftfuktighet i % i brösthöjd över olika slags mark. 

 Tab. i . Relative Feuchtigkeit der Luft in Brusthöhe iiber Boden verschiedener Art. 



Tid Tallmosse Sumpskog 



Zeit Kiefemmoor Sumpfwald 



Mossrik gran- ,, . . „, , 



sko/ Mossig tallhed Myr 



skog 



Moosreiclier 

 Fichtenwald 



Moosige 

 Kiefernheide 



730 — S30 

 300 — 430 



600 

 83£ — 9£2 



66,3 + 2,1 

 48,7 + 0.9 



73 

 91,3 + 0,4 



69.2+i.s 



51,7±2,3 



74,3 ± 0/9 

 94,5 ±0,2 



67,2+1,8 



44-7±0,5 



63 +0,6 



9 I .7±0,7 



7I,3±0,4 



42,4 + 0,6 



67,7 + 0,9 



91 



64,3+ 1,2 



40 +0,2 

 63,2 + 2,2 

 95, 7 ±o,7 



Mätningarna utfördes å Kulbäckslidens försöksfält i Degerfors socken ut- 

 efter samma linje som punktserien å kartan Romell 1922 s. 238 (jfr för 

 lokaliseringen hänvisningen å sid. 236 till Malmströms karta). Av de fem 

 stationerna låg den första å tallmossen nedanför brunn VI, den andra i sump- 

 skogen 8 m nedom brunn VI, den tredje mitt emellan brunn V och V x , den 

 fjärde å moränryggen 10 m från kojan och den sista ute på myren utantör 

 kartbilden. Mätningarna gjordes med en portabel Assmans aspirationspsykro- 

 meter av Fuess' tillverkning och så, att i varje serie flere mätningar gjordes 

 å samma station, alternerande med mätningar å de andra stationerna, detta 

 för att utjämna inverkan av de snabba förändringarna i fuktighet morgon och 

 afton. Varje i tabellen angivet värde är medeltal ur minst tre och högst 12 

 mätningar. Där intet medelfel utsatts, ha alla mätningarna givit samma värde 

 (primärvärdena uttryckta i hela ° ). De angivna medelfelen ha naturligtvis 

 ett mycket begränsat värde, då varianterna äro så få; de ha endast utsatts 

 för att ge en föreställning om variationen i primärvärdena. 



Differenserna emellan stationerna äro mestadels rätt osäkra, men de gå 

 som synes genomgående i den riktningen, att luftfuktigheten i sumpskogen 

 håller sig högre än över närmast omgivande marker. Det synes finnas en 

 viss sannolikhet för antagandet, dels att i gransumpskogen den relativa fuk- 

 tigheten i genomsnitt sjunker upp emot trädkronorna, dels att luftens fuktighet 

 är genomsnittligt lägre i tallhedar än i gransumpskogar. 



En annan sak, som bör spela in och som måhända i själva verket är den 

 avgörande för de två lavarternas fördelning, är spridningsbetingelserna. Som 

 A. N. Lundström och Serxaxder ha påpekat, synas de lavar det här är 

 fråga om spridas huvudsakligen i form av lösblåsta tofsar - — bålkolonier, 

 bålar eller bålfragment. Vid de pålavningsförsök som jag utfört och för 

 vilka redogöres längre fram (avd. 8) gjorde jag den iakttagelsen, att det på 

 de vanligen mer eller mindre hängande undre grenarna i grankronorna är 

 mycket lättare att få den vita laven att fastna än den svarta. Den förras 

 tågor äro böjligare, smidigare, kila sig lättare in mellan barren och fastna 

 effektivt på kvistarna. Man behöver blott lägga tussar av den vita laven helt 

 löst omkring eller ovanpå kvistarna, efter första regn har lavpåhänget kilat 

 och snott sig fast och ser fullt naturligt ut. Ej så med den svarta laven. 

 För att den skall sitta kvar ordentligt måste man linda den rätt stadigt om- 

 kring kvistarna och med konst kila in den mellan barren. Xu äro som be- 

 kant kvistarna i kronans topp av en annan typ än längre ned, spärrgrenigare 



