1 23] HÄNGLAVAR OCH TILLVÄXT HOS NORRLÄNDSK GRAN 427 



Till slut må emellertid påpekas, att även om vi vore så långt komna, 

 att vi kunde exakt • ange styrkan av den assimilationshämning som ett 

 visst definierat lavtäcke bör åstadkomma å ett normalt träd, vi ännu 

 icke kunde helt och hållet bedöma den skada som samma lavtäcke 

 åstadkommer å träd som på grund av ogynnsamma markbetin- 

 gelser föra en tynande tillvaro — och bl. a. just sådana är det som i 

 naturen angripas av lavar. Varje skogsman vet, hur tacksamt träd å 

 tjänlig mark reagera för friställning, till följd närmast av den ökade 

 ljustillgången, men han vet också, att myrtallar föra ett tynande liv 

 trots de gynnsamma assimilationsbetingelserna i det ohämmade ljusflödet 

 ute på myren: det är här andra faktorer, som äro begränsande, salttill- 

 förseln är dålig och kanske även vattentillförseln på grund av syrebristen 

 kring rötterna. Ett plus eller minus i ljustillgång har för ett sådant 

 träd antagligen intet att betyda, så länge ljuset blott är så starkt, att 

 det kan underhålla en assimilation i proportion till salttillförseln etc. 

 Likadant med en gran i sumpskogen; orsaken till dess tynande liv ligger 

 sannolikt ej i ljusförhållanden, utan i markens syrebrist och fattigdom 

 på viktiga närsalter. En nedsättning av ljustillgången — orsakad t. ex. 

 av ett lavtäcke — bör därför vara av relativt mindre betydelse för en 

 sådan gran än samma nedsättning för en gran på fastmark. En bedöm- 

 ning av lavbeskuggningens skadlighet med utgångspunkt från ljusassi- 

 milationskurvan hos normal gran skulle alltså endast kunna ge ett 

 maximivärde; för en säkrare bedömning finge man först skaffa sig 

 ekologiska ljusassimilationskurvor för degenererade men lavfria granar 

 å dålig mark. 



8. Försök med pålavning och avlavning. 



För den händelse att lavarna utöva en direkt skadlig inverkan på 

 träden, så bör denna kunna konstateras genom direkta försök med på- 

 lavning av lavfria träd och avlavning av laviga. Då det är tekniskt så 

 gott som outförbart att experimentera med hela träd, får man emeller- 

 tid nöja sig med att behandla grenar och kvistar. En skada, som endast 

 yttrar sig helt diffust, kan man således ej hoppas att experimentellt 

 kunna påvisa, men däremot alla som yttra sig lokalt, av vilket slag de 

 må vara. Ovan har visats, att en tydlig korrelation i detalj finnes 

 mellan lavighet och dålig skottutveckling. Om detta samband beror på 

 en direkt skada från lavens sida, måste denna skada komma fram vid 

 belavningsförsök med kvistar. 



Jag har därför gjort en del dylika försök. De utfördes å Kulbäcks- 

 lidens krp. i Degerfors, Västerbotten, och bestodo dels i pålavning av 

 lavfria kvistar, dels i försiktig avlavning av laviga. De behandlade 



