[7] 



BESTÄMNINGSTABELL ÖVER SVENSKA BARKBORRAR 459 



II. HYLESININI (Bastborrar). 



i. Halssköldens profil nästan rak; dess främre del ej brant nedåtböjd (fig. 

 2, 22, 23, 25, 30); huvudet synligt uppifrån. Skalbaggarna av olika storlek 

 (1, 5 — 8 mm) 2. 



— Halssköldens främre del svagt nedåtböjd (fig. 15). De allra minsta av 

 europeiska barkborrar (1 — 1,3 mm) (Crypturgus Erichs) 27- 



Leva uteslutande under barrträdens bark. Honorna an- 

 vända vid äggläggningen andra arters ingångshål och gån- 

 gar, från vilka de borra sina små, utgrenade modergångar. 



2. Antennklubban långsträckt, betydligt längre 

 än antennsnärten (lederna mellan skaft och klubba), 

 bestående av tre från varandra skilda leder (fig. 

 17 A, B). I Sverige hittills funnen endast en hithörande art 3. 



Fig. 15. Crypturgus sp. 

 (Dvärgborren). 



Fig. 16. Antennernas olika typer. 



— Antennklubban klotformig (a), äggformig (b) eller tillspetsad (c), ibland 

 tillplattad från sidorna, bestående av täta, sinsemellan förenade leder eller 

 oledad (d) (fig. 16) 4. 



3. Antennklubban tillspetsad, består av tre symmetriska leder (fig. 17, A). 

 Punkteringen i huvudstrimmorna grov, men icke djup; mellanstrimmorna 

 svagt upphöjda, vanligtvis otydliga. Skalbaggarna svarta. L. 1,5 — 1,8 mm. 



*Phloeophthorus rhododactylus Marsh. 



I mellersta Europa på Cytisus, U/ex, Spartium och Sarotha?nnus. Funnen 

 även i Danmark. 



— Antennklubban består av tre, inåt utvidgade, osymmetriska leder (fig. 

 17, B). Täckvingarna med regelbundna rader av djupa runda, stora, punkter. 



