[27] BESTÄMNINGSTABELL ÖVER SVENSKA BARKBORRAR 479 



[Hanen 1,7 — 2,2 mm. Halsskölden och hela 

 skalbaggen något tillplattad och mera lång- 

 hårig än hos honan.] 



Lever i veden på olika löv- och barrträd. 

 Ingångskanalen går först vinkelrätt mot ytan i 

 veden och vänder sedan åt sidan. Aggen läg- 

 gas i högar. Larverna borra uppåt och nedåt 

 en sammanhängande platt håla av oregelbunden 

 form, vars bredd något överstiger modergån- 

 gens bredd. Funnen i södra Sverige. 



— Mycket lik den föregående. Punkteringen Fi S- 52- Xykborus ;Saxeseni (Bruna 



o , , , ..,, , , .... o .. t1 vedborren). Täckvinear- 



pa halsskolden baktill något grövre. 2:a mellan- „„„ , ,' , ... s 



r o & nas bakre sluttning. 



strimman på täckvingarnas bakre sluttning glän- 

 sande. L. 2,8 — 3,5 mm * Xyleborus Pfeili Ratz. (hona) 



(Alvedborren). 

 [Hos hanen halsskölden framtill tandformigt utdragen. Kroppen plattare. 

 L. 2,1 — 2,7 mm.] 



Lever på alen, mera sällan på aspen, vanligtvis på träd, som temporärt över- 

 svämmas av vatten. Gångarna i veden. Från ingångskanalen utgå gaffelfor- 

 migt ganska långa (till 13 cm) grenar, där honan lägger sina ägg. Inga 

 larvgångar. Finnes i hela Europa. 



26. Små skalbaggar, från 1,5 till 2,5 mm. Halsskölden baktill i mitten med en 

 slät, upphöjd linie, tydligt synlig vid sidobelysning. Tänderna på täckvingar- 

 nas bakre sluttning utgöras antingen av en krökt tand på den lodräta urgröp- 

 ningens övre kant (tig. 53), ibland dessutom med en mer eller mindre vass 

 tand i mitten (fig. 54), eller på den sakta sluttande urgröpningens kanter ax- 

 tre tänder eller upphöjningar av nästan samma storlek (fig. 55). {Pityogenes 

 Bedel) 27 . 



— Skalbaggarna i de flesta fall större än 2,$ mm. Halsskölden baktill 

 utan upphöjd, slät linie eller med knappast märkbar sådan. Tänder och 

 upphöjningar på urgröpningens kanter placerade på annat sätt. {Ips 

 De Geer) o 2 . 



27, Den lodi-äta urgröpningens vassa, yttre kanter hava upptill en krökt tand 

 ( fi g- 53- 54) 28. 



— Den sakta sluttande urgröpningens valkformiga kanter hava tre jämna 

 tänder (fig. 55), hos honan mindre och ofta ersatta av knölformiga upp- 

 höjningar 29. 



28. På 

 L. 2 — 2,5 



urgröpningens yttre kanter upptill en stor, krökt tand (fig. 53). 



mm Pityogenes bidentatus Eabr. (hane) 



(Tvåtandade barkborren). 



Horra gängar under tallens tunna bark, huvudsakligen på dess grenar. I 

 sällsynta fall angripa de granen. Från parningskammaren utgå stjärnformigt 

 3 — 8 gångar, vilka på grenarna äro längsgående. Såväl parningskam- 

 maren, som modergångarna djupt intryckta i splinten, vanligtvis fria från 

 borrmjöl. Påträffas i hela Sverige. 



