[31] BESTÄMNINGSTABELL ÖVER SVENSKA BARKEORRAR 483 



överdragen med en tunn tvålhinna. De närmast mittsömmen liggande mellan- 

 strimmorna på täckvingarnas främre del släta, utan punkter. L. 4,2 — 5,5 mm. 



Ips typographus L. 



(Åttatandade barkborren). 



En av de mest vanliga och skadliga granbarkborrar, som ibland även an- 

 griper tallen. Gör vanligtvis sina gångar på stammar med tjock bark. Från 

 parningskammaren, som vanligtvis är dold i barken, utgå I — 3 längsgående, 

 omkring 15 cm långa modergångar. Äggfickorna äro skilda från varandra 

 med ej stora men alltid tydliga mellanrum. De jämförelsevis korta, i spetsen 

 starkt utvidgade larvgångarna äro tillsammans med modergångarna mycket tyd- 

 ligt och skarpt avtryckta på barkens inre sida. Påträffas i hela Sverige. 



— Liknar mycket den föregående arten. Avståndet mellan den 2:a och 

 3:e tanden märkbart mindre än avståndet mellan den 2:a och i:a. Den y.e 

 tanden, som endast hos hanen är något tjockare i spetsen, har gemensam bas 

 med den 2:a tanden (fig. 59). Urgröpningens yta är glänsande och har grövre 

 punkter än hos den föregående arten. De närmast mittsömmen liggande 

 mellanstrimmorna hava på täckvingarnas främre del en rad glesa punkter. 



L. 3,5 — 4 mm i ps duplicatus Sahl. 



(Dubbeltandade barkborren). 



Lever såväl på granen som på tallen. Dess gångar äro mycket lika gån- 

 garna hos Ips typographus; modergångarna äro mindre, och deras antal kan 

 uppgå till 5; de äro icke så raka som hos Ips typographus utan vanligtvis 

 svagt och oregelbundet krökta. Påträffas ej sällsynt i norra Ryssland och Fin- 

 land och är funnen i norra Sverige, Ångermanland (Ramsele), Dalarna (Sil- 

 jansfors) och Gästrikland (Hofors). 



Fig. 60. Ips longicollis (Av- 

 långa barkborren). 

 Hane. Täckvingar- 

 nas urgröpning. 



Fig. 61. Ips longicollis (Av- 

 långa barkborren). 

 Hona. Täckvingar- 

 nas urgröpning. 



36. Urgröpningens 2:a tand sedd bakifrån till formen trekantig, med slät 

 och glänsande yta; dess inåt mot urgröpningen riktade nedre hörn hos hanen 

 tillspetsat (fig. 60) hos honan trubbigt (fig. 61). Mellan densamma och den 

 nedersta tanden, vilken hos hanen är mera utstående, finnas två eller tre, mindre 

 tänder; hos honan äro dessa tänder mera trubbiga och slätare. Dessutom fin- 

 nas hos honan på urgröpningen längs mittsömmens båda sidor en rad korn- 

 formiga upphöjningar. Kroppen smal, cylindrisk, med en långt utdragen hals- 

 sköld. L. 4 — 4,5 mm Ips longicollis Gyll. 



(Avlånga barkborren). 



