[33] BESTÄMNINGSTABELL ÖVER SVENSKA BARKBORRAR 485 



vassa, krokiga inåtböjda (fig. 64). Tänderna hos honan koniska, trubbiga 

 (fig. 65). Urgröpningens kanter mellan den sista tanden och täckvingens spets 



släta. L. 2,5—3,2 mm j ps suturalis Gyll. 



(Oliktandade barkborren). 



Fig. 64. Ips suturalis (Olik- 

 tandade barkbor- 

 ren). Hane. Täck- 

 vingarnas urgröp- 

 ning. 



Fig. 65. Ips suturalis (Olik- 

 tandade barkbor- 

 ren). Hona. Täck- 

 vingarnas urgröp- 

 ning. 



Angriper icke endast liggande utan också stående, vanligtvis efter skogseld 

 döende granar och tallar. På liggande träd borrar den ofta gångar i sällskap 

 med andra barkborrar [Ips proximus, Ips laricis). Gångarna likna mycket 

 gångarna hos Ips proximus; modergångarna äro dock något finare, mera krökta 

 och mindre utpräglat längsgående; deras antal uppgår ibland till 5 — 6. Larv- 

 gångarna gå företrädesvis inuti barken och äro mera ihoptrasslade. Över- 

 huvudtaget är gångsystemet ej så tydligt som hos Ips proximus och ej så 

 noggrant utfört. Påträffas i hela Sverige, dock allmännare i norra Sverige. 



— Avståndet mellan den i:a och 2:a tanden nästan detsamma som av- 

 ståndet mellan båda täckvingarnas första tänder (fig. 67, 6g). Halsskölden 

 baktill antingen utan eller med en mycket otydlig längslinje 3g. 



Fig. 66. Ips laricis (Mång- 

 tandade barkbor- 

 ren). Täckvingarnas 

 bakre sluttning. 



Fig. 67. Ips laricis (Mång- 

 tandade barkbor- 

 ren). Täckvingarnas 

 urgröpning. 



