[Q] DEGERÖ STORMYR 9 



Kåtaåsen och den norra i västra delen Stormyrtjälen och i östra Flaka- 

 tjälen. Mot sydost begränsas Degerö stormyr av höglandets mäktigaste 

 berg, det 318 m. höga Storliden. Myrens gränser äro dock ingalunda 

 knivskarpa. Sålunda sammanhänger Degerö stormyr på norra och nord- 

 västra sidorna med »försumpade skogar», som upptaga delar av hög- 

 landets sluttning mot Kulbäcken. A västra sidan finnes öppen förbin- 

 delse mellan Degerö stormyr och den sydväst därom belägna Granänges- 

 myren (Granänget). 



Degerö stormyrs längd (i NV — SO) är c: a 3,5 km. och bredden (i 

 NO — SV) 1,5 — 2 km. Höjden över havet varierar mellan 265 — 275 m. 

 Degerö stormyr ligger sålunda helt och hållet ovan marina gränsen. 



Vidstående karta (fig. 2) visar huvuddragen av Degerö stormyrs ytge- 

 staltning. Talrika större och mindre — ofta i rader ordnade — holmar 

 uppdela myrens yta i ett antal m. 1. m. skilda partier. Dessa hol- 

 mar äro delar av ett system ändmoräner, vilket övertvärar myrens bäcken 

 vinkelrätt mot förutnämnda bergryggar. På Degerö stormyrs sydvästra 

 sida framträda dessa ändmoräner tydligt i form av långa och smala 

 uddar, som skjuta vinkelrätt ut från Kåtaåsen. 



Tillfölje förekomsten av dessa moränvallar kan Degerö stormyr ej 

 betraktas som en enhetlig bildning utan snarare som ett komplex av 

 flera småmyrar. Dessa stå visserligen i förbindelse med varandra, men 

 uppvisa dock ofta stora olikheter inbördes, med hänsyn till morfologi 

 och utveckling. 



Degerö stormyrs holmar äro tämligen låga. Endast ett fåtal höja sig 

 vid pass 4 m. över omgivningarna, och oftast är höjden blott omkring 

 1 m. Holmarna äro alltid skogklädda. De små och låga upptagas av 

 torra tallhedar, där träden äro låga och mariga. De högre och större 

 holmarnas vegetation utgöres vanligen av mossrika tall- och granskogar, 

 stundom av ganska god beskaffenhet. På grund av de talrika holmarna 

 förmår Degerö stormyr ej göra något mäktigare intryck på besökaren. 

 Ingenstädes mötes han av några större, mera imponerande vidder. Där- 

 emot verkar myrkomplexet i hög grad kaotiskt och villsamt, vilket förövrigt 

 är ett karaktärsdrag hos Västerbottens myrar. 



Man kan indela Degerö stormyr i tvenne huvudområden, ett västligt 

 och ett ostligt. Dessa båda områden, vilka blott obetydligt korrespon- 

 dera med varandra, åtskiljas genom en bred moränvall, som sträcker sig 

 från Stormyrtjälen i norr till ostligaste delen av Ö. Skomakareängen i 

 söder. I denna moränvall ingår den på kartan (fig. 2) lätt synliga hol- 

 men Granåsen. 



Vart och ett av dessa huvudområden sönderfaller i sin tur i flera smärre 

 partier. Sålunda splittras det östra området genom fyra inskjutande 



