18 CARL MALMSTRÖM [18] 



näts. Frekvenstalet angives i regel i procent, frekvensprocent. Oftast 

 användas ramar (cirklar) av 1 jio m 2 storlek. Dessa utkastas godtyckligt 

 25 eller 50 gånger inom det på förhand avgränsade samhället. Tjll 

 skillnad från RäUNKIJERS sätt att godtyckligt utkasta ramarna utlägger 

 LAGERBERG dem enligt sin metod i ett symmetriskt förband. Det är 

 tydligt att härmed varje möjlighet avlägsnas till ett subjektivt val vid 

 frekvensbestämningen. (Att R.AUNKEER ej införde ett fast förband vid 

 ytornas utläggning beror främst därpå, att denne forskare arbetat inom 

 synnerligen enhetliga växtsamhällen. Kravet på en bestämd rutfördel- 

 ning blir härigenom tämligen överflödigt 1 ). I samma avhandling där 

 LAGERBERG publicerar sin nu nämnda modifierade form av den RAUN- 

 KI^ERska undersökningsmetodiken (LAGERBERG 1914) framlägger han även 

 en metod för bestämmandet av arters täckningsgrad inom växtsamhällen. 

 Denna fastställes ävenledes med tillhjälp av ramar, vilka utläggas i ett 

 bestämt förband. Man uppskattar härvid huru stor del av den av ramen 

 begränsade ytan de olika arterna täcka. För att göra metoden lättare 

 användbar uppskattas endast i fjärdedelar av varje ruta. Av de olika 

 täckningssiffrorna o, V4, Z A, 3 A och 4 /4 av ramens yta erhåller varje art 

 den, som skattningsvis kommer den verkligt täckta arealen närmast. 

 LAGERBERG anger alltid täckningsgraden uttryckt i procent och denna 

 benämnes arealprocent. 



Vid tillämpningen i föreliggande vegetationsundersökning av ovan- 

 nämnda två analysmetoder har jag alltid utgått från 25 nr stora prov- 

 ytor. Analyserna över arternas spridning och täckning hava utförts på 

 rutor eller cirkelytor av 1 /io m 2 storlek, vilka ordnats i ett symmetriskt 

 förband med två rutor eller cirkelytor per kvadratmeter. Växtsam- 

 hällena hava analyserats främst med hänsyn till de olika arternas frek- 

 vensprocent. Vid frekvensbestämningarna har jag endast medräknat 

 sådana arter, som ha rotfästade organ innanför ramen. Areal- 

 procenten har endast fastställts för i bottenskiktet ingående arter. Orsakerna 

 därtill äro flera. De viktigaste äro: 1) de stora tekniska svårigheter, som 

 möta vid försök att korrekt bestämma olika fältskiktsväxters täckning; 

 2) täckningens beroende av växternas av årstiden betingade utveckling. — 

 I ett flertal fall kunna dock frekvenstalen ge en ungefärlig föreställning 

 om de i samhällena ingående växternas täckningsgrad. Frekvensprocen- 

 ten är en funktion av individtätheten, dispersionen (SVEDBERG 1922) och 

 rutstorleken; täckningsgraden bestämmes uppenbarligen av individtätheten 

 och individens medelstorlek. Därför, om vi känna de olika arternas medel- 

 individstorlek och dispersion samt de undersökta rutornas eller cirkel- 



1 Numera utlägger även Raunki.-ER sina cirklar i ett bestämt förband längs uppgångna 

 linjer med stegade avstånd mellan småytorna (Raunki.-er 19 1 S). 



