99 



CARL MALMSTRÖM 



[22] 



Ur Skogsförsöksanslaltens saml. 



Fotc 



H. Hessblman 191! 



Fig. 4. Vattenklövermosse — Näverljärnen. — A bilden synas vattenklöver {Meny ant hes 

 trifoliatd) samt Carex lasiocarpa. 



Menyanthcs trifvliota-^Slooi. — Nävertjärnen. 



sarnas viktigaste form är Menyanthes trifoliata. Ris saknas vanligen, 

 om man undantar dvärgrisen Andromeda polifolia och Oxycoccus quadri- 

 petalus, vilka ofta äro tillfinnandes. Bottenskiktet bildas av en samman- 

 hängande lös och lucker matta av ljusgröna, oliv- eller brungröna, ej 

 (eller blott svagt) tuvbildande vitmossor. Karaktäristiska äro sphagna- 

 ceer av Cuspidatum , Palustre- och Compactum-\.y\i, såsom Sphagnum aptcu- 

 latiuii, S. balticum, S. compactum, S. Dusemi, S. Lindbergii, S. magel- 

 lanicum, S. papillosum, S. ripariam och 5. tenelhim. Genom att ej tuv- 

 bildande vitmossor uppbygga bottenskiktet bli cyperacé- och örtmossarna 

 plana och flacka. Det är av denna anledning som de stundom (NORRLIN 

 1871 — 74) benämnas flackmossar. 



Cyperacémossar upptaga inom Degerö stormyr ett stort, till formen 

 oregelbundet område, som sträcker sig från Kåtatjärnsbäcken i öster fram 

 till Vargstubäcken i väster. Därjämte träffas en del spridda cyperacé- 

 mossefläckar i närheten av Storkåtatjärnen och Flakatjälen. 



Cyperacé- och örtmossarna hava huvudsakligen kommit till utbildning 

 över myrens djupare delar. Ehuru de ej uppta mer än cirka en fjärdedel av 

 myrkomplexets areal, spela de likväl en mycket stor roll i dess fysiognomi. 



