

[29] DEGERÖ STORMYR 29 



igenväxande tjärnar (i i — 10 meter breda bälten) och bilda de första gung- 

 flyna. Menyanthes-mossen upptar då den yttersta mot tjärnens fria vattenyta 

 .vettande zonen. Därinnanför komma Carex limosa- och Scheuchzeria-mossama. 

 i nu nämnd ordning. Denna zonering är särdeles tydlig kring Näver-, Ny- 

 ängs- och Stortjärnarna samt kring gölarna på Storlundsmyren. (Se figg. 

 4 — 6.) Frånsett kring tjärnar förekomma Carex limosa- och kallgräsmossar 

 vidare inom sänka partier av Krön-, Storlunds-, Sträng- och Flakatjälsmyrarna. 

 De nämnda mossarna äro mycket artlättiga. Endast en eller två arter 

 uppbygga associationernas fältskikt och i bottenskiktet förekomma konstant 

 blott fyra arter, nämligen Sphagnum Dusenii^ S. Lindbergii, Amblystegium fluitans 

 och Cephalozia fluiians. 



Vattenklövern blir inom Menyanthes-mossen alltid hög och frodig samt rik- 

 ligt fruktificerande. Stundom träffas inom Menyanthes-mossen enstaka ruggar 

 av Carex lasiocarpa. Detta är exempelvis fallet vid Näver- och Nyängstjär- 

 narna. Den på detta sätt uppträdande Carex lasiocarpa blir ävenledes mycket 

 frodig och alltid fertil. 



Carex rostrata=mossen (Tab. 3: 6 — n). I motsats till föregående 

 tre mossetyper, vilka alla ha en tämligen liten utbredning, spelar Carex 

 rostrata-mossen en stor roll inom Degerö stormyrs vegetation. Den är även- 

 ledes i uppträdandet bunden till partier med stor markfuktighet. Ofta gränsar 

 Carex rostrata-mossen direkt intill kallgräsmossar. (Rörande denna mossetyps 

 utbredning inom Degerö stormyr se vegetationskartan.) 



Bottenskiktet hos associationer av denna sociotyp uppbygges av ymniga 

 Sphagnum Dnsenii, S. Lindbergii och 6". papillosum. Som viktiga följeslagare 

 antecknas dessutom ofta Sphagnum apiculatum, S. balticum, S. compactum, 

 S. riparium och S. iencllum. Vidare märkas Amblystegium exannulatum, A. flin- 

 tans och A. stramineum samt vissa levermossor (främst Cephalozia fluitans). I 

 fältskikten dominerar fysiognomiskt Carex rostrata. Den uppträder dock aldrig 

 ensamt, utan åtföljes nästan alltid av följande halvgräs och örter: Carex limosa, 

 C. pauciflora och Drosera rotundifolia samt dvärgrisen Andromeda och Oxycoccus. 

 Vidare ingå ofta: Drosera longifolia, Scheuchzeria palustris, Scirpus austriacus 

 samt förkrympt och steril Menvanthes trifoliata. Carex rostrata uppträder i individ 

 av 20 — 50 cm:s höjd, vilka vanligen äro sterila. 



Carex rostrata-mossaxna nyttjas ofta för slätter, särskilt då de uppta större 

 sammanhängande ytor. Denna slätter bär förmodligen någon skuld till starrens 

 låga växt och dåliga fruktsättning. 



Tuvsävmossen (Tab. 3: 12 — 17). Associationer av denna typ ha även- 

 ledes en ganska stor utbredning inom Degerö stormyr. 



På grund av smärre olikheter i bottenskiktets utbildning kan tuvsävmossen 

 lämpligen uppdelas i tvenne undertyper, nämligen: 



1. Scirpus austriacus-Sphagnum compaclum-S. balticum-mossen (»tuvig» tuvsäv- 

 mosse). 



2. Scirpus austriacus-Sphagnum balticum -mossen (»jämn» tuvsävmosse). 

 Ofta övergå associationer av dessa undertyper utan bestämda gränser i varandra. 



Den första typen, det Sphagnum compactum-nka tuvsävsamhället, förekommer 

 vackert utbildad inom Kronmyrens norra och Kläppmyrens västra delar. Växt- 

 samhället är starkt tuvat. Scirpus austriacus är tuvbildaren. Den bildar ganska 



