32 CARL MALMSTRÖM [32] 



Tuvdunmossen (Tab. 3: 18 — 21). Tuvdunmossen är den. vanligaste 

 typen av Degerö stormyrs cyperacémossar. Den förekommer främst i bälten 

 mellan övriga cyperacémosseassociationer och de närmare fastmarkerna belägna 

 rismossesamhällena. Tuvdunmossen ingår vidare i vissa mycket allmänna 

 associationskomplex. 



Bottenskiktet uppbygges av ymnig Sphagnum balticum. I denna ballicum- 

 matta finnas ofta enstaka individ av Sphagnum magellanicum, S. papillosum 

 och Amblystegium exannulatum insprängda. Ej heller saknas levermossan 

 Cephalozia fluitans. 



I fältskikten uppträder Eriophorum vaginatum i hög frekvens och bildande 

 låga tuvor. Utom denna växt träffas Carex pauciplora, Diosera lotundifolia, 

 Rubus chamcemorus samt flera ris såsom rosling, tranbär och odon. Risen ha 

 en ganska stor frekvens. Deras fysiognomiska verkan är dock ringa på grund 

 av deras obetydliga höjd. Så t. ex. äro roslingen och odonriset sällan högre 

 än 4 cm. Hjortronet uppträder ävenledes blott i förkrympta former, vilka 

 dessutom alltid äro sterila. Sällan träffas bladskivor av Rubus chamcemorus, 

 som ha större bredd än 2 — 3 cm. 



I och med tuvdunmossen hava de »typiska» cyperacé- och örtmossarna, 

 sådana de äro utbildade på Degerö stormyr, blivit behandlade. Vi övergå 

 då till att redogöra för trenne sociotyper, vilka till följd av den roll brun- 

 mossorna och As t rophylla spela i desamma stå på gränsen till det slag av 

 växtsamhällen, som hänföres till de mossrika kärren. Inga av dessa typer 

 ha någon större utbredning inom undersökningsområdet. 



Carex rostrata-Sphagnum fimbriatum--mosser\. Fältskikten uppbyg- 

 gas av Carex rostrata, C. canescens, C. magellanica, Juncus filijormis och Naum- 

 burgia thyrsiflora. Av dessa växter spela Carex canescens och C. rostrata den 

 största fysiognomiska rollen, ehuru Juncus fili/ormis träffas i största individ- 

 antalet. Carex rostrata blir 40 cm. hög; Naumburgid 's höjd växlar mellan 

 5 — 10 cm. Bägge äro oftast sterila. Carex canescens och Juncus filijormis 

 förete däremot en frodig växt. De uppträda i 30 cm höga, rikligt fruktifice- 

 rande individ. Bottenskiktet utgöres av en svällande, lös och lucker Sphag- 

 num fimbriatum-nxdXta., i vilken Amblystegium stramineum är talrikt insprängd. 

 Vidare träffas Sphagnum riparium och Astrophylhun cinclidioides jämnt fördelade 

 i enstaka exemplar. • 



Associationer av denna typ finnas egentligen endast på Storkåtatjärnens 

 östra strand nära Holmyrbäckens utflöde. 



Carex LeersiuSphagnum subsecundum-mossen. I fältskikten ingå 

 ( 'urex Leersii, C. magellanica, C rostrata samt Menyanthes trifoliaia. Carex 

 wstrata är endast 30 cm. hög och steril. Vattenklövern uppträder likaledes 

 endast i sterila och förkrympta individ. Bottenskiktet uppbygges av Sphag- 

 num subsecundum, S. riparium och Amblvstegia. 



Denna sociotyp är talrikast representerad på Lördagsängen. Associatio- 

 nerna gränsa där intill dykärrsamhällen av Carex limosa-C. 7ostrata-typ. 



