38 



CARL MALMSTRÖM 



[38] 



Ur Skogsförsöksanstaltens saml 



Foto av < >. Tamm 1921. 



Fig. 10. Carex limosa-C. rostra ta dykärr. — Fredagsängen. — (I bakgrunden ändmorän, 

 vilken tungformigt skjuter ut från Kåtaåsen. Observera stenblocken!) 



Carex limosa-C. ;o.rrVrtrV?-Dy-Sumpf. — Fredagsängen. — ( Im Hintergrund ein Moranenwall. 

 der zungenförmig von Kåtaäsen ins Moor hinausragt. Man bemerke die Steinblöcke !) 



Eriophorum polystachyum^dykärret (Tab. 5:4) förekommer inom 

 Degerö stormyr huvudsakligen på Kronmyren, där det upptar ett smalt bälte 

 på nordöstra sidan mellan cyperacé- och rismossar. 



En analys av detta växtsamhälle visar, att fältskikten bestå av riklig till 

 ymnig Eriophorum polyslachyum med insprängda Carex magellanica, C rostrata 

 och C. canescens. I markbrynet träffas levermossor, såsom Cephalozia connivens, 

 fungermania infläta och Martinellia irrigua. 



Vegetationen å fiarkar. I samband med redogörelsen för dykärren torde 

 det vara lämpligt att med några ord vidröra vegetationsförhållandena inom 

 Degerö stormyrs fiarkar. Härmed förstås i myrar förekommande öppna, vegeta- 

 tionsfattiga eller vegetationslösa under större delen av sommaren, vatten fyllda 

 partier, som omväxla med den mer slutna myrvegetationen. (Definition i 

 huvudsak efter H. Hesselman 1907, s. 87). Om uppkomsten av fiarkar läm- 

 nas en närmare redogörelse i följande underkapitel (sid. 80). 



Ilarkbildningar äro ganska vanliga inom undersökningsområdet, men uppta 

 endast relativt små ytor (från c:a 1 kvadratdecimeter till ett tiotal kvadrat- 

 meter). Oftast träffas fiarkar i samband med Carex rostrata-, tuvsäv- och tuv- 

 dunmossar samt kring igenväxande tjärnar. På sistnämnda ställen äro flar- 

 karna alltid koncentrerade till ett smalt bälte mellan de gungflybildande 

 växtsamhällena (Carex limosa- och Sc/ieuckzeria-mossama.) och de på mera fasta 

 torvbildningar uppträdande Carex rostrata- eller tuvsävmossarna. 



Degerö stormyrs fiarkar äro vanligen fullständigt vegetationslösa (om man 

 undantager diatomaceer, cyanophyceer o. d. dylika smärre alger, vilka alltid 



