46 CARL MALMSTRÖM [46] 



av det kartlagda områdets hela myrmarksareal. Huvudsakligen träffas 

 de trädbevuxna rismossarna inom myrens grundare delar, och uppträda 

 sålunda allmänt i bälten kring fastmarkerna. 



Det för rismossarna karaktäristiska tuviga vitmosstäcket uppbygges 

 vanligen av Sphagnum fusciim och S. angustifolium. Därjämte till- 

 komma ofta Sphagnum magellanicum och 5. Russoiuii. I vitmosstuvorna 

 äro vidare nästan alltid inströdda Hylocomium parietinum, Polilia nutans, 

 Polytrichum strictum och Sphcerocephalus palustris. Dessa uppträda 

 antingen fläckvis eller mera jämnt fördelade. Vidare träffas talrika lever- 

 mossor, såsom Cephalozia connivens, Kantia trichomanis, Mylia anomala. 

 Lavar finnas ofta. Framför allt kunna nämnas C/adonia-arter (Cladonia 

 alpestris, C. rangiferina och C. si/vatica), Cetraria islandica. 



I fältskikten dominera risen. Konstant förekomma Andromeda poli- 

 folia, Empetrum nigrum, Oxycoccus microcarpus och Vaccinium uligino- 

 sum. Till dessa sluta sig ofta Betula nana, Calluna vulgaris, Oxycoccus 

 quadripetalus och Vaccinium vitis idcea. Cyperaceer och örter uppträda 

 mera sparsamt. Huvudarterna bland dessa äro: Eriop korum vaginatum, 

 Rubus ckamcemorus och Drosera rotundifolia. Inom vissa associationer 

 märkas vidare: Carex globularis, C. pauciflora, Melampyrum pratense, 

 Orchis maculaius, Pinguicula villosa m. fl. 



Av träd träffas oftast tallen. Stundom förekomma därjämte gran och 

 kärrbjörk [Betula pubescens). Med avseende på trädens höjd och trev- 

 nad råda mycket stora växlingar. Inom vissa typer äro träden mycket 

 låga och mariga samt rikligt lavbehängda, inom andra åter tämligen 

 höga och växtliga. Genomgående bilda de dock endast glesa bestånd. 



Efter de vitmossor, som uppbygga bottenskiktet kunna Degerö stor- 

 myrs trädbevuxna rismossar lämpligen grupperas i trenne sociotyper 

 (av vilka senare även vissa undertyper kunna uppställas), nämligen: 



i. Trädbevuxen Sphagnum Russotvii-rismosse. 



2. Spkagnum fuscumrismosse. 



3. » Sphagnum angustifoliumrismosse. 



Dessa sociotyper äro genom en rad övergångsformer nära förbundna 

 med varandra och sålunda många gånger rätt svåra att särskilja. I sina 

 ytterlighetsformer äro de emellertid väl skilda. Ganska stora olikheter 

 råda vidare mellan typerna med hänsyn till deras topografiska fördelning. 



När man från den oförsumpade marken går ut på myren träffar man först 

 på ett bälte av skiftande bredd (2 — 30 m.) 1 , där vit- och björnmossor upp- 



1 På vegetationskartan äro dessa övergångsbälten angivna som möss- eller lavrik barr- 

 skog med spridda vitmöss- och björnmosstuvor. I de fall då dessa bälten haft ringa bredd 

 har det ej varit möjligt att utmärka dem på kartan. Endast de bredaste bältena äro alltså 

 angivna. 



