[47] DEGERÖ STORMYR 47 



träda i fläckar eller tuvor (av i dm 2 — 20 m' 2 storlek) inom ett i övrigt för 

 friska skogsmarker fullt normalt möss- eller lavtäcke. Vitmosstuvorna bildas 

 vanligen av den rosafärgade Sphagnum acuiifolium; stundom även av Sphagnum 

 Russowii. Björnmossfläckarna uppbyggas alltid av hög och svällande Polvtri- 

 chnm commune. Insprängda i dessa tuvor träffas talrika ris, örter och gräs. 

 Dessa äro delvis desamma, som normalt förekomma i de möss- och lavrika 

 barrskogarna (såsom Deschampsia flexuosa, Linncsa borealis, Lvcopodium anno- 

 tinunv, men därjämte tillkomma nu flera sumpmarksväxter. Viktigast av dem 

 äro klotstarren (Carex globularis) och Eqiusetum silvalicum. (Se ståndortsan- 

 teckningar tab. 6: 1 — 2.) 



I detta övergångsbälte mellan skog och myr äro lövträd och buskar van- 

 ligen ganska rikligt företrädda. Oftast träffas Betula pubesce?is : stundom även 

 Alnus incana och Salix caprea. Sälgen förekommer endast i enstaka individ 

 med en höjd av omkring 10 m. Dess stammar och grenar äro nästan alltid 

 behängda med lunglav (Sticla pulmonaria). Bland buskar märkas särskilt viden, 

 såsom Salix aurita, S. depressa, S. nigricans. 



Utanför detta bälte med vitmöss- och björnmosstuvor vidta de egentliga 

 myrmarkssamhällena. De första associationer vi nu påträffa äro av den typ, 

 som lämpligen benämnes trädbevuxen Russowii-rismosse (eller trädbevuxen 

 klotstarr-rismosse). 



Trädbevuxen Sphagnum R ussowii- rismosse (Tab. 6: 3 — 7). Denna 

 rismossetyp upptar ganska stora sammanhängande ytor. Bottenskiktet bildas 

 främst av Sphagnum Russoivii och S. angustifolium . Förutom dessa två vit- 

 mossor, vilka med hänsyn till täckningsgraden spela ungefär samma roll inom 

 associationerna, tillkomma som viktigare följeslagare Sphagtium fuscnm och 

 S. magellanicum. Vidare träffas Polytrichum commune, P. strictum, Spharoce- 

 phalus palustris och Hylocomium parietinam. Mossorna förete i regel en mycket 

 frodig växt. Sålunda träffas Sphagnum fuscnm alltid i sin lösa, svagt tuvade, 

 frodvuxna form. Polytrichum commune bildar höga och svällande tuvor. 



Fältskikten äro väl utbildade. I desamma ingå ett stort antal högvuxna 

 ris samt halvgräs och örter. Bland risen märkas särskilt Betula nana och Vacci- 

 nium-arter. Dvärgbjörken är i medeltal c:a 60 cm. hög. Stundom träffas 

 individ med en höjd av 120 cm. Av halvgräs och örter förekomma konstant 

 Carex globularis, Eriophorum vaginatum och Rubus chamozmorus ; dessutom 

 nderstundom Meiampyrum pratense, Orchis macidatus, Equisetum palustre o. a. 

 Carex globularis träffas i hög frekvens och sätter tillsammans med dvärgbjör- 

 ken den starkaste prägeln på hela sociotypen. 



Av träd förekomma både tall, gran och kärrbjörk (Betula pubescens). Tallen 

 får i regel god stamform. Den når vid en ålder av 150 år en höjd av 

 12 — 15 meter. Tillväxten å yngre träd är tämligen god. Sålunda ha på 

 20-åriga tallar årsskott uppmätts, vilka varit 20 — 30 cm. långa. Granen upp- 

 träder endast i individ med dålig växt. Höjden överstiger sällan 8 meter 

 och är vanligen blott 2—3 meter. Björken når sällan en höjd över 6 å 8 

 meter och har oftast buskform. 



De trädbevuxna klotstarr-rismossarna omge Degerö stormyrs fastmarker i 

 bälten av ett par till hundra meters bredd. På myrens södra sida — nedan- 

 för Kåtaåsen — träffas de bredaste bältena, på den norra sidan äro de där- 

 emot genomgående smala eller saknas t. o. m. Trädbevuxna klotstarr-rismos- 



