62 CARL MALMSTRÖM [62] 



Ört>ormbunksrik gransumpskog. (Tab. 7:5.) Denna sumpskogstyp 

 träffas endast på tvenne ställen inom undersökningsområdet, nämligen kring 

 källan vid Ö. Skomakareängen samt kring en källa på Flakatjälens nordöstra 

 sluttning, strax utanför det kartlagda området. Bägge dessa förekomster äro 

 till arealen mycket obetydliga. 



Trädskiktet bildas huvudsakligen av gran, varjämte även ingå lövträd, så- 

 som björk [Betitla pubescens), asp, rönn och gråal. Buskar förekomma ganska 

 talrikt. Särskilt märkas Salix arter, såsom Salix aurita, S. depressa, S. myr- 

 tilloides och S. nigricans. Ört- och gräsvegetationen är mycket riklig. I denna 

 ingår en mängd olika arter, som alla förekomma enstaka till spridda endast 

 på smärre fläckar rikligt. Ris finnas sparsamt till rikligt. Mosstäcket bildas 

 av en mer och mindre mosaikartad blandning av Astrophvlla, Hylocomia, 

 Sphtzrocephalus palustris, Sphagnum Russowii, 



Equisetum silvaticutn- och klotstarr=rika gransumpskogar finnas 

 inom undersökningsområdet endast på försöks fältet, där de för övrigt blott 

 uppta små ytor. — Av brist på anteckningar måste jag avstå från beskriv- 

 ningar av dessa typer. 



Blåbärs=rik gransumpskog. (Tab. 7: 6 — 8.) Inom de till denna 

 sociotyp hörande samhällena träftas tätt slutna bestånd av ymnig gran, i vilka 

 ofta enstaka björkar och rönnar ingå. Granarna äro höga och växtliga (se 

 fig. 22). Deras höjd uppgår vanligen till 18 m; stundom till 20 m. Fält- 

 skikten uppbyggas främst av blåbär, klotstarr och lingon. Vidare förekomma 

 enstaka till tunnsådda gräs, ormbunkar och örter, såsom Deschampsia flexttosa, 

 Dryoptetis Lininrana, D. Phegopteris, Listera cordata, Melampyrum silvaticitm, 

 Trientalis europica. Som verkliga karaktärsväxter ingå även Linnata borealis och 

 Lycopodium annotinum. — Bottenskiktet uppbygges av Polvtrichum commune, 

 Sphagnum Russowii, S. Girgensohnii, P/ilium, Hylocomia och Dicrana. Vitmossor- 

 nas frekvens varierar mycket — från enstaka till riklig. Inom glesare partier 

 av sumpskogen förhärskar Sphagnum Russoivii, inom mera fullslutna och kring 

 bäckar <S'. Girgensohnii. Vanligen uppträda vitmossorna fläckvis. 



Den blåbärsrika gransumpskogen är Degerö stormyrs viktigaste sumpskogs- 

 typ. Den uppträder allmänt på Kåtaåsen. Vidare träffas vackra blåbärsrika 

 gransumpskogar norr om Borstmyren på ömse sidor om Kåtatjärnsbäcken samt 

 på försöksfältet. I uppträdandet är denna sumpskogstyp främst bunden till 

 starkt sluttande marker och vilkas torvlager ha en mäktighet av en decimeter 

 till ett par meter. 



C. De öppna vattnens växtsamhällen. 



De öppna vattnens växtsamhällen spela en underordnad roll i Degerö 

 stormyrs vegetation. I de små 20 — 100 m 2 stora tjärnar, som till ett 

 antal av 10 stycken träffas inom myrkomplexet, är vattenvegetationen 

 till den grad torftig och obetydlig, att högre växter fullständigt saknas, 

 om man undantar Nuphar luteum, som stundom förekommer. 



I- Storkåtatjärnen, områdets största sjö, är vattenfloran rikare. Utmed 

 stränderna av denna sjö träffas täta »vassar» av växlande bredd (50 — 100 m), 

 bestående av ytterst Equisetum limosum- samhällen och därinnanför Carex 



