[77] DEGERÖ STORMYR 77 



samhällen, finna vi, att inom kärre?is ståndorter vatten står över mark- 

 ytan större delen av vegetationsperioden. Inom cyperacé- mossarna träffas 

 ävenledes ett högt vattenstånd. Vattnet stiger dock vanligen inom dessa 

 endast vid häftig snösmältning eller kraftiga regn över markytan. Ut- 

 räknat för resp. sociotyp var medelvattenståndet under åren 19 19 och 

 1920 inom de av mig undersökta markerna bevuxna med cyperacé- 

 mossar följande: 



Sociotyp: 1919 1920 



Carex limosa-mosse 2,2 cm u. markytan 5,4 cm u. markytan 



Carex rostrata-vaosst 2,3 » » » 6,0 » » » 



Scirpus austriacus-mosse 2,8 » » » 6,0 » * » 



Eriophorum v a gin a tu m-mosse 4,3 » » » 6,8 » » » 



Inom marker bevuxna med rismossar och sumpskogar träffas ett i jäm- 

 förelse med föregående lägre vattenstånd. Inom dessa stiger vattnet ej 

 (även efter mycket starka regn eller vid snösmältningen på våren) över 

 markytan. Hos de av mig 1919 och 1920 undersökta rismosseståndor- 

 terna varierade medelvattenståndet från 10 till 40 cm under markytan. 

 — Några bestämda skillnader i vattenståndet hos platser bevuxna med 

 olika rismossesamhällen ha ej kunnat konstateras med det förhanden- 

 varande observationsmaterialet. Sannolikt föreligga knappast några större 

 sådana. 



Över vattenståndsförhållandena inom några av de observerade brun- 

 narna, se vidstående diagram fig. 25. 



Diskussion av vattenståndets i marken betydelse för myrmarksväxtsam- 

 hällenas fördelning ock successioner. Markfuktighetens stora betydelse 

 för myrväxtsamhällenas uppträdande och successioner har ofta med skärpa 

 framhållits av forskare, som studerat de biologiska förhållandena hos 

 torvmarkernas vegetation. 



Äger utveckling rum inom myrarnas vegetation på sådant sätt, att 

 mindre fuktighetsälskande associationer efterträda mera fuktighetsälskande, 

 säges utvecklingen gå i progressiv riktning. Förlöper utvecklingen där- 

 emot i motsatt riktning kallas den regressiv (se A. NILSSON 1899, s. 



123). 



Med hänsyn till olika till sumpmarkernas vegetation hörande växters 

 förmåga att anpassa sig efter växlingar i vattenståndet visa sig fanero- 

 gamerna vanligen besitta den största ackommodationsförmågan. De visa 

 till och med stundom en överraskande plasticitet och förmåga att ändra 

 sin morfologiska byggnad efter inträdda ändringar i ståndortens vatten- 

 balans. Rörande denna fråga se H. GLUCK's sammanfattande arbete 

 »Biologische und morphologische Untersuchungen iiber Wasser- und 



