80 CARL MALMSTRÖM [80] 



myrslåttermarker och samtidigt åstadkomma en kraftigare utveckling av 

 slåttergräsen brukar man därför i norra Sverige ofta en längre eller kor- 

 tare tid av året sätta dessa marker under vatten genom särskilda däm- 

 nings- eller bevattningsanordningar. Se HÖLPHERS 1922, s. 43; HENNING 

 1895, s. 59; Andersson & Hesselman 1907, s. 73; Hellström 1917, 

 s. 521. — För detta ändamål byggdes dammen i Storkåtatjärnens av- 

 lopp. 



I sumpmarkväxternas och bland dem speciellt vitmossornas anpass- 

 ning till fuktigheten och vattenståndet i marken hava vi sålunda med 

 all sannolikhet en av de viktigaste orsakerna till olika cyperacé- och 

 rismossars sammansättning och fördelning. Man får ock härigenom en 

 möjlig förklaring till kärrens avsaknad av vitmossor. Denna skulle vara, 

 att det under större delen av vegetationsperioden förefintliga ytvattnet 

 omöjliggör vitmossornas kolonisation och trevnad. 



I sumpmarkssamhällenas anpassning till vattenståndet i marken torde 

 vi även ha att söka en av de viktigaste biologiska orsakerna till flarkars 

 (»höljors» SERNANDER 1910) och strängars uppkomst, vilken åsikt jag i 

 det följande vill närmare utveckla. 



Om uppkomsten av flarkar och strängar. De vegetationslösa eller 

 vegetationsfattiga, större delen av året vattenfyllda fläckar eller hålor på 

 myrar, vilka i Norrland benämnas flarkar och i Finland rimpis, kunna 

 vara bundna till kärrens, cyperacé- och rismossarnas ståndorter. 



Undersöka vi torvens beskaffenhet inom flarkarna och deras underlag, 

 visar det sig, att hos vissa träffas en tämligen homogen »starrtorv» från 

 ytan och ända ned till bottnen. Inom andra träffas överst ett tunt (1 — 

 4 cm) lager av blöt, starkt destruerad dyhaltig torv, som i sin tur direkt 

 underlagras av m. 1. m. oförmultnad cyperacé-rik Spkagnum-torv. Denna 

 torv har vanligen likadan sammansättning som den torv, som träffas 

 under de ris- och cyperacé-mossar, vilka omge flarken. — Flarkar av 

 sistnämnda slaget, d. v. s. sådana med ett ytlager av »destruktionstorv» 

 vilande på svagt multnad torv, gå numera i den vetenskapliga littera- 

 turen ofta under det av R. SERNANDER (1910, s. .26) införda namnet 

 koljor. Melin (1917, s. 155) kallar flarkar uppkomna från dykärr pri- 

 mära flarkar och flarkar uppkomna inom cyperacé- och rismossar sekun- 

 dära flarkar. 



Strängar äro huvudsakligen bundna till platser med kärr och cyperacé- 

 mossar. Till sin byggnad uppvisa desamma en mångfald typer. Vissa 

 bestå av rismossetorv, andra av cyperacémossetorv och en tredje av 

 kärrtorv o. s v. Vissa strängar förekomma såsom nybildningar på en 

 partiellt torrlagd yta. Andra äro relikter av ett kärr-, cyperacémosse- 

 eller rismossesamhälle, som förut beklätt en större sammanhängande yta, 



