[85] DEGERÖ STORMYR 85 



fotfäste på och omkring i höga tuvor växande Scirpus austriacus och 

 Eriophorum vaginatum. Utvecklingsgången tyckes vara följande: I flar- 

 kens kantzoner ingående individ av tuvsäv och tuvdun få stegrad till- 

 växt jämsides med att flarken fixeras. Denna förbättring i halvgräsens 

 växt står fömodligen i nära sammanhang med att i fiarkens ytvatten 

 syrehalten är hög, varigenom halvgräsens rötter lättare kunna fungera. 

 Vidare torde fiarkens vatten vara relativt kväverikt på grund av det rika 

 djurliv, som normalt träffas i detsamma. — Nästa fas i strängutveck- 

 lingen är en kolonisation av mindre fuktighetsälskande vitmossor på och 

 omkring de i tuvor växande halvgräsen. Vanligen inkommer först Spliag- 

 num papillosu)ti, därefter Spliagnuui magcllaniaun och 5. cmgustifolium 

 och slutligen 5. fuscam. Genom uppträdandet av dessa mossor smälta 

 de ursprungligen i pärlbandsliknande rader växande halvgräsen så små- 

 ningom samman till strängar. Så snart strängen nått en viss fasthet ges 

 betingelser för flarkbildnings inträde på nya lokaler. Detta sammanhänger 

 med, att strängarna komma att spela rollen av dämningsvallar och göra 

 att vid nya vattenflöden icke allt vatten rinner ned till den gamla flarken, 

 utan en del blir stående på mossytan framför strängen. Detta parti, 

 där vattenansamling sker, överföres härigenom till flark. Helt naturligt 

 förlöper denna utveckling i regel långsamt. Orsakerna härtill äro många. 

 Skola strängarna ha förutsättningar att tjäna som dämningsvallar, måste 

 de först äga en rätt betydande tyngd och ha blivit tämligen ogenom- 

 släppliga för vatten. Strängarnas tillväxt och nedbrytning sker i ett 

 ganska långsamt tempo. — Ett analogt exempel till strängar som däm- 

 ningsvallar äro vallar av uppkastad torv på kanterna av diken i myrar. 

 Vi veta alla huru lätt dylika vallar av uppkastad dikesjord kunna ge 

 upphov till vattensamlingar, då de ligga vinkelrätt mot torvmarkens lut- 

 ning och tillrinningen är jämförelsevis stor. Av denna anledning genom- 

 skäras också vallarna av uppkastad dikesjord vid varje samvetsgrant ut- 

 förd dikning på lämpliga ställen. 



De av mossrika kärrsamhallen klädda strängar, vilka träffas inom De- 

 gerö stormyrs dykärrområden t. ex. på Fredagsängen, äro sannolikt att 

 betraktas såsom relikter av mossrika kärrsamhällen, som förut beklätt en 

 större sammanhängande yta, men vilka sprängts genom inträdda lokala 

 försumpningar (jfr. RANCKEN 191 i, s. 248). 



