[91] DEGERÖ STORMYR 91 



nas modersamhällen på grund av att de i det recenta uppträdandet äro 

 bundna till ett flertal vitt skilda växtsamhällstyper. Slutligen ingå i torv- 

 jordarterna ofta rester av växter, som saknats i modersamhällena, men 

 vilka ditförts på olika sätt, t. ex. främmande pollen, som kommit med 

 vatten eller vind, och rötter av på mossen nytillkomna växter, som vuxit 

 ned i lager av äldre torv. 



Då man undersöker vilka växtdelar, som bilda huvudmassan i seden- 

 tära torvslag, finner man främst rötter och underjordiska stam- 

 delar av fanerogamer samt stammar och blad av mossor. Som 

 viktiga accessoriska beståndsdelar träffas vidare pollen och sporer. 

 Delar av ovanjordiska organ såsom stammar och blad saknas vanligen 

 fullständigt, om man undantar stammar av vissa (särskilt kådrika) träd- 

 slag såsom exempelvis tallen (se Fruh & Schröter 1904, s. 172 — 178). 



Orsaken till nu nämnda förhållande torde knappast vara den, att ovan- 

 jordiska organ generellt skulle vara mindre motståndskraftiga mot för- 

 multning än de underjordiska. Antagligare är i stället att fenomenet 

 står i samband med att de nedbrytande processerna äro svagare inom 

 de delar av mossen, varest rötter och rhizom gå fram, än inom sådana, 

 där de större ovanjordiska växtdelarna efter avdöendet hamna. — Inom 

 svämtorvbildningar träffas i stor omfattning rester av ovanjordiska organ 

 från högre växter, t. ex. blad och större frukter. 



Arten och förloppet av de processer, vilka förorsaka växtmaterialets 

 nedbrytning och omvandling inom mossar, är tyvärr ännu ej i alla delar 

 utrett. Säkert är dock, att de nedbrytande processerna försiggå liv- 

 ligast vid stor syretillgång och att de arbeta under intim medverkan 

 av levande organismer, såsom bakterier och svampar, rötter av högre 

 växter, insekter, kräftdjur och rhizopoder. Likväl är det kemiska resul- 

 tatet av växtmaterialets förtorvning en ökning av C-halten och en minsk- 

 ning i H- och O-halten samt uppkomsten av humusämnen (Oden 1922, 

 s. 7 — 8). Se vidare H. PUCHNER 1920, s. 29 — 35, där en sammanfat- 

 tande redogörelse för »Die Umwandling der torfbildenden Pflanzen in 

 Torf» lämnas. 



Ett direkt synligt resultat av växtsubstansens nedbrytning och kemiska 

 omvandling i mossar är uppkomsten av amorfa humusklumpar och humi- 

 fierade växtrester med m. 1. m. tydliga vävnadsstrukturer (torvfragment). 

 Bildningen av amorfa humusklumpar, de s. k. ^'-ämnena, är att betrakta 

 som den högsta potentieringen av förtorvningen (Halden 1923, s. 102). 



Torvsubstansen kan säkerligen såsom Halden (1923, s. 101) fram- 

 håller i många fall under frånvaro av syre och levande organismer ytter- 

 ligare — fastän långsamt — sönderdelas. Detta framgår därav, att på 

 djupet av många torvmarker bildas sumpgas och svavelväte. 



