92 CARL MALMSTRÖM [92] 



Genom undersökningar över syrebalansen inom olika delar av Degerö 

 stormyr (se sid. 69) har konstaterats att stor syretillgång generellt är 

 tillfinnandes i själva markbrynet. Däremot avtar syrehalten mycket snart 

 mot djupet. Under grundvattensnivän råder i allmänhet fullständig 

 syrebrist. — Som de större ovanjordiska växtresterna efter döden huvud- 

 sakligen hamna på ytan av torvmarkerna är det sålunda ganska förklar- 

 ligt att desamma i större utsträckning än rötter och rhizom äro utsatta 

 för en intensiv förstöring och omvandling. 



Vid undersökning av de ytligare delarna av en mosse finner man nästan 

 alltid omedelbart under det levande växttäcket ett skikt av 1 — 30 cm 

 mäktighet, som huvudsakligen sammansättes av döda eller döende basal- 

 delar till de i växttäcket ingående formerna. Detta skikt, vilket jag efter 

 R. SERNANDER (1918, s. 661) benämner bottcnforna lagret, är alltid mycket 

 luckert. Vidare äro huvudparten av växtresterna inom detsamma tydligt 

 vertikalt orienterade i förhållande till markytan. — Bottenförnalagret 

 underlagras sedan med eller utan tydlig gräns av torv- eller torvdylager. 

 (Inom torvlagren äro växtresterna oftast horisontalt orienterade i förhål- 

 lande till markytan.) 



På grund av att destruktions- och förtorvningsprocesserna inom mos- 

 sar försiggå livligast vid syretillgång är det huvudsakligen inom botten- 

 förnalagret, som de sedentära torvjordarterna bildas och erhålla sin ka- 

 raktäristiska destruktions- och humifieringsgrad. — En relativt mindre be- 

 tydelse torde den av HALDEN (1923, s. 101) framhållna anacroba sönder- 

 delningen av torvsubstans inom djupare liggande delar av mossar spela 

 (se A. L. Backman 1919, s. 117). Detta framgår direkt därav, att äldre 

 torvbildningar ej sällan äro endast svagt humifierade och destruerade. 

 — För förloppet av växtmaterialets omvandling i mer och mindre destru- 

 erade och humifierade torvjordarter torde, förutom' syretillgångens storlek 

 och den hastighet, med vilken ändringar i syrebalansen inträda, mossvatt- 

 nets elektrolythalt och växtmaterialets kemiska art vara av en viss be- 

 tydelse. 



För de sedentära torvbildningarnas halt av smärre, ej nedväxta be- 

 ståndsdelar, t. ex. pollen, sporer och små frön, torde bottenförnalagrets 

 porositet indirekt spela en stor roll. Eftersom de växtrester, vilka efter 

 nedslaget på en mosse bli sittande kvar på mossens yta, vanligen sakna 

 möjligheter att bevaras ät eftervärlden, blir det av lösa växtdelar mesta- 

 dels endast sådana, som kunna nedsjunka till lägre nivåer, där syretill- 

 gången är mindre och konserveringsbetingelserna härigenom gynnsam- 

 mare, som bevaras och bliva synliga vid torvens analys. Som små par- 

 tiklar ha större möjligheter till nedsjunkning än stora, är det ej underligt, 

 att inom sedentära torvjordarter pollen, sporer och dylika mikroskopiska 



