128 CARL MALMSTRÖM [1281 



besitter dock moränjorden inom det översta lagret en genomsläpplighet 

 jämförlig med svagare humifierade torvslags. Däremot torde moränjorden 

 inom det undre lagret ha en vattenledande förmåga, som ligger mellan 

 torvdyns och den multnade torvens. 



På grund av den större vattengenomsläppande förmågan hos det övre 

 lagret är det endast inom detta som det i fastmarkerna infiltrerade vattnet 

 kan röra sig med någon större hastighet. 



Med all sannolikhet hava under tidernas lopp genom kantförsump- 

 ningsprocesser omfattande ändringar ägt rum av läget på Degerö stor- 

 myrs större källsprångs mynningsställen. — I nutiden springa källorna 

 fram i överkanten av torvbildningar, vilkas ålder är maximum cirka fyra 

 tusen år. — Art dylika ändringar kunnat komma till stånd torde samman- 

 hänga med, att myrkomplexets källor icke äro mynningsställen för un- 

 derjordiska vattenådror utan endast samlingsställen för från närmast om- 

 givande fastmarker nedrunnet ytligare grundvatten. — Mynningsställen 

 för kraftigare underjordiska vattenådror kunna, så vitt jag vet, icke i 

 större omfattning ändras av torvbildningar. Fortskrider utvecklingen av 

 myrar, där dylika mynningsställen träffas, finner man källsprången allt- 

 jämt orubbade ■ — men i bottnen av kraterformiga sänkor. 



Enligt min mening hava kantförsumpningar spelat en mycket stor roll 

 såväl inom Degerö stormyr som hos flertalet andra nordskandinaviska 

 myrkomplex för torvbildningarnas expansion 



Försumpningarna å moränlider, som synts tidigare författare särskilt 

 svåra att förklara, tror jag i stor utsträckning även kunna betraktas från 

 samma synpunkt som den jag anlagt i fråga om kantförsumpningarna 

 å Degerö stormyr. Den mest exakta undersökning, som publicerats över 

 grundvattensförhållandenn inom en försumpad moränlid är H. HESSEL- 

 MANS (1909, s. 32 — 43) preliminära meddelade från Roklidens försöks- 

 fält i södra Norrbotten. I fråga om tolkningen av observationerna säger 

 HESSELMAN (1. c. s. 38 — 39): »På grund af de anställda observationerna 

 synes mig vattenafrinningen i moränliden kunna tänkas försiggå på följande 

 sätt. Dagvattnet samlar sig i smärre fördjupningar och rännor i marken. 

 Här gifver det anledning till torfbildningar, som så småningom utfylla 

 depressionerna i marken, hvarför dessa endast svagt framträda i slutt- 

 ningens topografi. Ifrån dessa torfmarker inpumpas vattnet i omgifvande, 

 på ytan torra morän. Vattencirkulationen i torfmarkerna försiggår i ett 

 under torfven liggande lösare lager mineraljord, hvilande på mera fast 

 morän. Härigenom åstadkomma torfbildningarna en oupphörlig höjning 

 i grundvattenståndet, som i synnerhet i lidernas nedre regioner ger sig 

 tillkänna genom försumpningar.» HESSELMAN, liksom flera andra forskare, 

 t. ex. AUER (1923), antar alltså att myrmarkerna på ett eller annat 



