130 CARL MALMSTRÖM [130] 



D. Om planläggning av ett dikessystem på Degerö stor- 

 myr på grundval av de hydrologiska undersökningarnas 



resultat. 



Ehuru frågan om Degerö stormyrs torrläggningsmöjligheter kanske 

 kunde synas ligga utanför ramen av denna avhandling, vill jag dock i 

 detta sammanhang i korthet vidröra densamma, för att därmed på ett 

 konkretare sätt kunna diskutera vissa dikningstekniska problem, vilka 

 fått en något klarare belysning genom mina undersökningar över olika 

 torvslags vattengenomsläppande egenskaper. Till en mera ingående 

 framställning av detta ämne, som länge intresserat mig, hoppas jag fram- 

 deles få återkomma. 



Om planläggning av dikessystem i allmänhet. Vid torrläggning av 

 sumpmarker måste den ledande principen vara att söka undanröja de 

 huvudsakliga försumpningsorsakerna eller försvaga deras verkningar under 

 samtidig tillämpning av »minsta medlens lag», d. v. s. att arbetet ut- 

 föres för lägsta kostnad och med minsta besvär. 



Försumpningsorsakerna (se sid. 122) kunna lämpligen sammanfattas i 

 tvenne grupper: direkta och indirekta. Till de direkta höra grund- och 

 ytvattentillförseln från omgivande terräng, alltså källor, bäcktillflöden etc, 

 samt nederbörden, som faller på torvmarkens yta. Indirekta försump- 

 ningsorsaker äro hämmad eller nedsatt vattenförbrukning (t. ex. 

 minskad transpiration hos torvmarkens vegetation, minskad avdunstning 

 från marken) och försvårad vatten avrinning. 



Det säger sig självt, att vid torrläggningsföretag vår förmåga att undan- 

 röja försumpningsorsaker är mycket växlande. I regel äro vi praktiskt 

 taget maktlösa inför de direkta. Nederbörden kan ej ändras. De ter- 

 restriska tillflödena kunna vanligen ej bortskaffas. De stå dessutom ofta 

 i ett organiskt samband med högre belägna sjöar och vattensystem, 

 vilka av flera anledningar ej äro reglerbara. Våra åtgärder vid torr- 

 läggning av torvmarker måste följaktligen i de flesta fall inskränka sig 

 till att söka häva de indirekta försumpningsorsakernas verkningar och 

 speciellt de, som sammanhänga med en försvårad vattenavrinning. Detta 

 göres genom att utlägga diken, vilka så placeras, att: 



1) direktare avlopp beredas de terrestriska tillflödena (bäckar samt 

 källor och liknande grundvattentillflöden). Härigenom undanhålles myren 

 vattenkvantiteter, som eljest skulle bli m. 1. m. stagnerande och bidraga 

 till torvbildningens vidmakthållande; 



2) avlopp beredas sådana ställen inom myren där vattensamling lätt 

 sker. Härigenom kommer det på torvmarkens yta fallna nederbörds- 



