[133] DEGERÖ STORMYR 133 



grundvattensbassänger äro tillfinnandes. Se fig. 35. Diken, vilka an- 

 bringas inom partier med höghumifierade torvslag, t. ex. torvdy, 

 kunna aldrig ha större värde som avledare av grundvatten, men 

 väl stundom för ytvatten. 



Stor uraktlåtenhet har dock härvidlag ofta visats. Vid granskning av 

 redan gjorda myrdikningar finner man vanligen, att vid avtappnings- 

 dikenas utläggning dikningsförrättaren enbart fäst avseende vid de vatten- 

 förande lagrens lutning (myrens ytformer och bäckenkonfiguration) och 

 sålunda bortsett från eller bagatelliserat deras struktur. Denna sist- 

 nämnda faktor spelar dock för vattenavgivningen till dikena en minst 

 lika viktig roll som lutningen. — Äro torvslagen täta, blir deras för 

 måga att leda vatten alltid ringa, även om betingelserna för en livligare 

 vattenströmning i övrigt äro gynnsamma. 



Ett hänsynstagande till strukturella förhållanden är främst av vikt, då det 

 gäller att med minsta längd diken torrlägga myrkomplex av Degerö stor- 

 myrs karaktär, alltså »sjö-» eller »platåmyrar» (L. VON POST 1906, s. 283; 

 A. G. HÖGBOM 1906). Hos dessa är marklutningen oftast ringa och de 

 sammansättas mosaikartat av torvmarkspartier med goda och dåliga vatten- 

 genomsläppande egenskaper. Genom att utlägga diken inom torvmarks- 

 partier där vattenavgivningen sker lätt (t. ex. genom grundvattensbas- 

 sänger) kan grundvattnet inom dessa permanent hållas vid lågt stånd. 

 Härigenom påskyndas det från sidorna till de sänkta partierna inström- 

 mande vattnet på samma sätt som om marklutningen varit god och min- 

 skas infiltrationsmöjligheterna av grundvatten i bäddarna. Utläggas där- 

 emot diken inom partier uppbyggda av täta, höghumifierade torvslag, 

 vilka, som mina filtrationsförsök visat, ha synnerligen dåliga vattengenom- 

 släppande egenskaper, ernås bevisligen ej någon större torrläggningseffekt. 



Vid torrläggning av »försumpad skogsmark» och överhuvudtaget alla 

 grundare torvmarker spelar dock ett hänsynstagande till torvbildningarnas 

 strukturella förhållanden mindre roll. Inom dessa stagnera nämligen 

 vanligen endast små grundvattenkvantiteter. Vidare ha desamma i regel 

 en ganska ensartad struktur inom olika delar. — Vid torrläggning av 

 dylika marker måste huvudintresset alltså koncentreras pä att bereda de 

 terrestriska tillflödena ett direktare avlopp. 



I den dikningstekniska litteraturen möter man stundom uttalanden 

 röranden autappiiingsdikcnas lämpligaste placering med hänsyn till torv- 

 markens struktur, rakt motsatta de av mig nyss gjorda. Sålunda skri- 

 ver G. Lundberg i sin »Handbok i skogsdikning, Stockholm 19 14» 

 (s. 70) som en av huvudpunkterna i kapitlet om avdikningars planlägg- 

 ning: »Ju mindre förmultnad och ju djupare torven är i en sankmark, 

 desto större vattenkvarhållande förmåga äger densamma, och desto större 



