134 CARL MALMSTRÖM [134] 



behov av sugdiken 1 förefinnes i regel». På sidan 80 i samma arbete 

 läses vidare: »I mera förmultnad torv kan jämväl ett högre grundvatten 

 tillåtas än i mindre förmultnad, då dels den mera förmultnade och sam- 

 tidigt för vatten mera genomsläppliga torven befrämjar större rörlighet 

 hos grundvattnet, dels därigenom att den i sig själv ej är så syreabsor- 

 berande som den mindre förmultnade torven». 



Den iakttagelse, som ligger bakom G. LUNDBERGS härovan gjorda 

 uttalande, kan svårligen vara någon annan än att inom sluttande myr- 

 marker, uppbyggda av täta, starkt förmultnade torvslag, t. ex. många 

 »kärrmarker», en god torrläggningseffekt lätt åstadkommes utan att av- 

 tappningsdiken i större omfattning upptagas, blott de terrestriska till- 

 flödena avskäras. Detta är dock ej fallet inom myrmarker, vilka äro 

 identiskt lika med sistnämnda med hänsyn till tillflöden och lutningsför- 

 hällanden, men vilka uppbyggas av luckra, endast svagt humifierade 

 torvslag, t. ex. ohumifierad rismossetorv. — Orsaken till dessa skillna- 

 der i torrläggningseffekten kan dock svårligen sättas i samband med 

 att mindre förmultnad torv har större vattenkvarhållande förmåga, utan 

 tvärtom. Inom torvmarker med täta, höghumifierade torvslag ernås den 

 goda torrläggningseffekten genom att infiltrationen av atmosfäriskt vatten 

 försiggår med stora svårigheter. Det mesta av detsamma avrinner som 

 ytvatten, som uppfångas av dikena. Inom marker med luckra torvslag 

 försiggår vatteninfiltrationen lätt. Xederbördsvattnet, som faller å desamma, 

 bindes kapillärt och mekaniskt eller avrinner som grundvatten. Grund- 

 vattnets framrinnande sker alltid långsammare än ytvattnets, beroende på 

 det ofantligt mycket större motstånd grundvattnet har att övervinna i jäm- 

 förelse med ytvattnet, då det rinner fram genom porerna, vilka genom- 

 sätta marken. — Sant är att svagt förmultnade torvslag (t. ex. ohumi- 

 fierad SpJiagnum fuscum-Yoxx) vanligen kunna hålla betydligt större vatten- 

 mängder mekaniskt och fysikaliskt bundna än höghumifierade. Men för- 

 mågan att genomsläppa grundvatten, alltså vatten, som står under 

 tyngdkraftens inflytande, behöver därför ej vara ringa. 



För att bereda de terrestriska tillflödena ett direktare avlopp upp- 

 rensas eller fördjupas de till myren nedrinnande bäckarna och utläggas 

 diken inom myrens marginalpartier [laggdikeri). 



Laggdikenas ändamål är tvåfaldigt: dels att uppsamla vatten, som 

 eljest skulle bli m. 1. m. stagnerande inom myrkomplexet, dels att be- 



1 Med sugdike förstår G. Lundberg enligt fig. 31 (s. 81) i sin dikningshandbok det- 

 samma som jag med avtappningsdike. Sugdikenas uppgift är (s. 68): natt å sankmarker av 

 större omfattning sönderskära torvtäcket eller marken i tegar och sålunda minska torvens 

 (markens) vattenkvarhållande förmåga, samt att få det direkt å sankmarken genom neder- 

 börd tillförda vattnet i cirkulation och därmed erundvattensnivån sänkt». 



