[157] DEGERÖ STORMYR 157 



las av brist på lämpligt urkundsmaterial. Sannolikt förekommo i bäc- 

 karna (liksom i nutiden inom Kåtatjärns- och Vargstubäckarna) rena Ca- 

 rex rostrata-samhäUen samt Carex rostrata-mossar. Kring källorna upp- 

 trädde kärrsamhällen samt förmodligen även Sphagnum I Va rns to rfi i '-mos- 

 sar eller andra vitmossrika samhällen med analoga ekologiska fordringar. 



Genom de torv- och gyttjebildningar, som växt- och djurlivet i sjöarna 

 och bäckarna gåvo upphov till, försvårades vattenavrinningen från sjö- 

 arna (se sid. 125). Vid oförändrad tillrinning måste då vattenståndet bli 

 högre och en del av det tillrunna vattnet utbreda sig åt sidorna. Sjö- 

 arnas ursprungligen oförsumpade stränder översvämmades och förvand- 

 lades, sedan olika försumpningsfloror tagit översvämningsmarkerna i be- 

 sittning, så småningom till myrmarker. — Vilka växtsamhällen, som först 

 kommo till utbildning på de översvämmade stränderna, kan ej heller säkert 

 avgöras. De torvbildningar, som desamma gåvo upphov till, äro näm- 

 ligen så starkt förmultnade (de bestå av torvdy), att på grundval av dem 

 endast ytterst fragmentariska slutsatser kunna dragas. Förmodligen voro 

 samhällena kärr- och cyperacé-mossar. Strådelar av halvgräs (cfr Cari- 

 ces) samt emellanåt även av Equisetum limosum (t. ex. G 95, profil C-D) 

 träffas nämligen i bottenlagren av myrpartier, vilka gränsa intill fornsjö- 

 områden. 



Genom att torvbildningar kommo att inkräkta sjöarna, bäckarna och 

 källorna uppstodo även småningom rubbningar i avrinningsförhållandena 

 för det från fastmarkerna kommande ytligare grundvattnet (se sid. 126). 

 Grundvattenströmmar, som förut haft ett friare avlopp, dämdes partiellt 

 upp av torvbildningarna och måste söka sig nya utströmningsställen i 

 överkanten av det dämmande torvtäcket. — Det inträdde alltså försump- 

 ningsprocesser av det slag, som i det föregående benämnts kantför- 

 sumpning. 



De växtsamhällen, som slogo sig ned på de »kantförsumpade» mar- 

 kerna voro huvudsakligen rismossar, sumpskogar och kärr. Kärren kom- 

 mo till utbildning på ställen, där vattenutströmningen var riklig, rismos- 

 sar och sumpskogar, där vattentillgången i marken var mindre. Som 

 Kåtaåsen mottog större vattentillskott än Stormyrtjälen och Flakatjälen, 

 kommo kärr talrikt till utbildning på Kåtaåsens och rismossar på Stor- 

 myrtjälens och Flakatjälens kantförsumpade marker. Särskilt på Sko- 

 makare-, Kall- och Fredagsängarna finnas synnerligen belysande exempel 

 på, huru genom ändringar i källsprångens mynningsställen kärrsamhällen 

 »klättrat» uppför sluttningarna av Kåtaåsen. 



Rismossarnas utveckling på de kantförsumpade markerna var med all 

 sannolikhet under preabiegn tid densamma som i nutiden. (Fullständiga 

 paleontologiska belägg för denna sak kunna tyvärr ej erhållas på grund av 



