158 CARL MALMSTRÖM [158] 



torvens i bottenlagren dåliga bevaringstillstånd). I kanten av myrpartier, 

 där det i moränen framströmmande grundvattnet tvingas att stiga mot 

 ytan, infinna sig sålunda som pioniärer SpJiagnum acuiifolium, S. Russo- 

 wii och Polytrichum commune samt Carex globularis och Equisetum sil- 

 vaticum. Vit- och björnmossorna uppträda fläckvis inom ett i övrigt för 

 friska skogsmarker normalt möss- eller lavtäcke. Skogsmarken med spridda 

 vitmöss- och björnmosstuvor utvecklas sedermera så småningom till träd- 

 bevuxen SpJiagnum Russowii-rismosse och denna i sin tur till träd bevuxen 

 Spliagnum fuscum-rismosse. 



Inom de av mig studerade preabiegna bildningar, vilka med all sanno- 

 likhet utvecklats ur nu nämnda samhällen, har aldrig anträffats SpJiag- 

 num acutifolium , men väl Polytrichum commune, som är påfallande resistent. 

 Vidare träffas massor av Lycopodium-sporer . I den torvdy, som jag an- 

 tar har utvecklats ur trädbevuxen SpJiagnum fiussoieiirismosse, har jag 

 aldrig lyckats finna samhällets huvudkonstituenter Carex globularis eller 

 SpJiagnum Russowii, men däremot vedrester av flera ris och träd, vilka 

 bruka ingå i samhället. De preabiegna Zv/.srtfw-rismossarna hade säker- 

 ligen samma sammansättning som de nutida. Detta framgår av fossil- 

 innehållet i linser av SpJiagnum fuscum-torv, vilka träffas insprängda i 

 torvdylager på ett flertal ställen (exempelvis på Strängmyren G 140, 

 profil E-F), 



De preabiegna sumpskogarnas sammansättning och successioner hava 

 ej i detalj kunnat utforskas. Genom talrika analyser på vedrester ur 

 torv- och torvdylager, vilka med all säkerhet framgått ur sumpskogar, 

 måste dock anses som fastslaget, att de preabiegna sumpskogarnas vik- 

 tigaste trädslag voro tall, björk och al. 



Redan under preabiegn tid hände ofta, att den normala utvecklingen 

 av cyperacé-mossarna avbröts av flark- och strängbildning. Detta inträf- 

 fade exempelvis på Sträng- och Stormyrarna. Se G 977, profil C-D. 

 Vidare förekom flerstädes inom undersökningsområdet, att Fuscum-r\s- 

 mossar efterträdde kärr- och cyperacé-mossamhällen (se t. ex. G 28, 

 profil J-K). 



Under preabiegn tid fortskrider sjöarnas igenväxning anmärkningsvärt 

 långt. Av sjöarna återstå vid tiden för granens uppträdande som skog- 

 bildare i Västerbotten egentligen endast Storkåtatjärnen samt partier av 

 Kronmyr- och Storlundsmyrfornsjöarna. Försumpningarna utåt fastmar- 

 ken tillväxa även synnerligen mycket. Härigenom komma redan under 

 preabiegn tid de olika sjöområdena i omedelbar förbindelse med var- 

 andra genom torvbildningar. 



På basis av ett stort antal observationer, utförda av fil mag. N. WlL- 

 LÉN och mig, över granpollenhalten dels i bottenprov från torvmarks- 



