[165] DEGERÖ STORMYR 165 



ningsvärt stor stabilitet. Granska vi sålunda kärrtorvbildningarna ne- 

 danför källorna på Skomakare- och Källängarna, rinna vi, att desamma 

 förete identiskt samma sammansättning och struktur från tidig preabiegn 

 tid och ända fram mot nutiden. 



Förhållandet, att de abiegna torvbildningarna inom Degerö stormyr i 

 mindre omfattning än de preabiegna äro höghumifierade, torde sanno- 

 likt till en ej ringa del böra tillskrivas olikheter i syretillgången. Denna 

 måste generellt vara större och de nedbrytande biologiska och kemiska 

 processerna följaktligen (se sid. 91) livligare på platser, vilka icke i större 

 omfattning inkräktats av torvbildningar, än på sådana där detta varit 

 fallet. Detta både beträffande sjöar och grundvattensförsumpade marker. 



Granskar man sålunda tvärprofilerna genom myren (profilplanscherna 

 I och II) finner man vanligen, att bottenlagren hos torvbildningarna 

 inom fornsjöarnas perifer a delar äro starkt förmultnade, såvitt de ej 

 bestå av Phragmites-\m\ . Multningsgraden avtar sedan sakta mot sjö- 

 arnas centrum. Inom de centralare delarna av myrkomplexet äro torv- 

 bildningarna nästan alltid endast svagt humifierade (se t. ex. G 371 och 

 G 441, profil E — -F). Bottenlagren hos torvbildningar å grundvattens- 

 försumpad mark bestå nästan genomgående av torvdy. 



Med utgångspunkt från de av H. HESSELMAN (i 9 10) och mig (se sid. 

 72) gjorda analyserna på syrehalten i vattnet inom sjöar på olika igen- 

 växningsstadier kan man påstå, att syrehalten i Degerö stormyrs sjöar 

 varit stor innan dessa i större omfattning inkräktats av torv- och gyttje- 

 bildningar. Ett rikt djurliv med crustaceer, rhizopoder etc. kunde häri- 

 genom utvecklas i sjöarna. Under medverkan av detta djurliv och för- 

 modligen även genom bakteriers verksamhet skedde en omfattande ned- 

 brytning av de avdöda resterna från sjöarnas vegetation. — Men allt- 

 eftersom sjöarna växte igen och mängden lättoxidabla humusämnen 

 samtidigt ökades minskades syrehalten i sjöarnas vatten. Härtill bidrog 

 även ökade svårigheter för syreabsorptionen genom att sjöarnas ytor 

 minskades och vågrörelserna på vattenytorna försvagades. Djur- och 

 bakterielivet avtog jämsides med den tilltagande syrebristen, och detta 

 hade till följd, att, då sjöarna närmade sig slutstadiet i igenväxningen, 

 nedbrytningen av de avdöda resterna från sjöarnas vegetation blev för- 

 hållandevis ringa. Belysande exempel härpå lämna profilerna genom 

 Borst-, Storlunds- och Strängmyrarna (se profilplanscherna I och II). 

 Förloppet av denna process har varit likartat under myrkomplexets hela 

 tillvaro. Torven inom de sist igenvuxna partierna av en fornsjö är 

 sålunda endast svagt förmultnad, oavsett om slutstadiet nåddes under 

 preabiegn eller abiegn tid (se G 190, profil G— H och G 371, profil E — F. 



De grundvattensförsumpade markernas första torvbildningar bliva all- 



