216 



IVAR TRÄGARDH 



[8] 



av sådana platser, där märgborrarna regelbundet hålla till, t. ex. kolmilor, 

 finner tallar, som årligen blivit attackerade, men tack vare sin goda kon- 

 stitution likväl förmått att klara sig. Liknande iakttagelser gör man ifråga 

 om andra barkborrar, t. ex. den åttatandade barkborren (Fig. 5 b). 



Dessa exempel illustrera, huru träden länge förmå att framgångsrikt stå 

 emot angreppen från de sekundära insekternas sida eller i varje fall 

 hindra deras avkomma från att utvecklas. 



Vad som ger åt denna företeelse — att så många viktiga skogsinsekter 

 äro sekundära — den allra största betydelse, är den omständigheten, att 



Foto av förf. 



a b 



Fig. 5. a. Övergiven försöksgång av den mindre märgborren ined 



väggarna klädda av kåda. Något förstorad, b. Övergiven 



modergång av den åttatandade barkborren. Något förstorad. 



a. Verlassener Muttergang, von Myelophilus minor mit grossen Hartzaus- 

 flussen. b. Verlassener Muttergang von Ips typographus. Eiwas ver- 

 grössert. 



många av dessa arter även yngla i fällt virke eller i stubbar och rötter, 

 som finnas kvar i skogen efter gallringar och avverkningar. 



Ty härigenom kommer människan att utöva ett synnerligen stort in- 

 flytande på dessa insekters uppträdande. Detta är å ena sidan till sina 

 konsekvenser sorgligt, eftersom människan i sin okunnighet otaliga gånger 

 vidtagit åtgärder i skogen, som till följd härav rent av systematiskt lett 

 till att skogsinsekterna fått oanade förökningsmöjligheter. Men å andra 

 sidan glädjande, emedan just detta intima samband mellan skogsbruks- 

 åtgärderna och de sekundära skogsinsekternas uppträdande samtidigt ger 

 oss möjlighet att genom lämpliga hänsyn tagna till deras biologi mot- 

 arbeta dem eller rättare sagt undvika att gynna dem. 



Förekomsten av sekundära skadegörare, vilkas uppträdande 

 i många fall påverkas av människans åtgöranden i skogen, 

 är således något, som utmärker skogsinsekterna och därför 



