218 IVAR TRÄGARDH [10] 



sommaren 1922 inlett angreppet, varvid den större tallviveln valt den 

 nedre delen av stammen, till 30 cm höjd över marken, medan den en- 

 bandade tallviveln valt den övre delen från 4,7 m till 6,7 m över mar- 

 ken. Genom dessa båda arters angrepp har trädet så försvagats, att 

 det följande år angripits av såväl den större som den mindre märgborren, 

 varvid den förras angrepp är begränsat till de nedersta 2 m, medan den 

 senare förekommer från 2,3 m höjd uppåt. 



Denna analys visar, att tallvivlarna i detta fall äro de primära, medan 

 märgborrarna uppträda som ett följdsymptom. Innebörden härav är, att 

 utrotningsarbetet i första hand måste inriktas på tallvivlarna, så minskas 

 samtidigt märgborrarnas yngelmöjligheter. 



Nästa analys av en torkande tall från Gyljen (fig. 7) visar ett sjukdomsför- 

 lopp, som avviker från det förra genom att den större tallviveln saknas, 

 men liknar det däri, att den enbandade tallviveln förekommer i tallens 

 övre del. I detta fall har Peridermium inlett processen och efterföljts av 

 den enbandade tallviveln, varpå året efteråt den större märgborren infun- 

 nit sig och fullbordat trädets undergång. 



Ett helt annat förlopp visar oss den tredje tallanalysen från Särna (fig.8). 

 Då denna gjorts först efter trädets död, lämnar den inga upplysningar 

 om den följd i vilken de olika arterna angripit tallen. Det oaktat är den av 

 ett alldeles särskilt intresse, emedan den visar oss två hittills, såvitt jag 

 vet, okända företeelser, nämligen dels att samarbete kan äga rum mellan 

 den skarptandade barkborren och de båda märgborrarna, dels att den 

 mindre märgborren även kan yngla under 2 cm. tjock bark. 



Den fjärde analysen slutligen visar oss, under vilka omständigheter den 

 för Sverige nya barkborrearten Carphoboras Chodlodkovskyi anträffades. 

 Den ifrågavarande tallen hade angripits av den enbandade tallviveln i 

 kronan sommaren 1921, våren 1922 infann sig i nedre delen av stam- 

 men den större märgborren i förening med enstaka mindre märgborrar 

 och först sommaren 1923 uppträdde Carphoborus. 



Det inses utan vidare, att om man får en dylik analys av en stam, 

 på vilken en viss barkborreart uppträder, så vet man vida mera om den- 

 samma, än om den helt rätt och slätt uppgives vara funnen »i en torr tall». 



För ett vidgande av kunskapen om våra barkborrars och 

 andra, ett liknande levnadssätt förande skogsinsekters uppträ- 

 dande i olika delar av landet äro dylika analyser, som lätt 

 inses, av ett mycket stort värde, varför alla tillfällen att ut- 

 föra dylika böra utnyttjas och samtidigt beståndets beskaf- 

 fenhet, ålder, slutenhet, behandling o. d. antecknas. 



Ett av den praktiska entomologiens centrala problem, gemensamt för 

 alla dessa grenar, är frågan om insektshärjningarnas uppkomst. 



