226 IVAR TRÄGARDH [18] 



brösthöjdsdiameter, visar det i själva verket, att dessa båda skadeinsekter 

 i detta fall arbetat efter olika principer. 



Vi se nämligen att medan alla träd med en brösthöjdsdiameter över- 

 stigande 3c cm angripits av tallmätaren, har endast 24% av de träd, 

 vilkas brösthöjdsdiameter understiger 15 cm, angripits. Den större märg- 

 borren däremot har ej sökt angripa ett enda av de grövre träden men 

 däremot 24% av de mindre. Senare undersökningar av provytan i Sörby 

 kronopark ha emellertid visat, att verkningarna av ett tallmätareangrepp 

 kunna utsträckas över flera år och att den första analysen gav ett fel- 

 aktigt, d. v. s. allt för gynsamt intryck av angreppets följder för träden. 

 En 1920 gjord undersökning visade, att utom de 4 träd, som år 19 17 

 voro med framgång angripna av den större märgborren och därför döds- 

 dömda, under åren 1918 och 1919 ytterligare 9 tallar dött, däribland 3 

 av de 11 träd, som år 1917 visade misslyckade angrepp av märgborren. 

 Under perioden 1920 — 1923 torkade ytterligare sex tallar, av vilka fem redan 

 1920 angivits som sjuka. Jämför man dessa resultat med dem från nunne- 

 härjningen i Gualöv, synes därav framgå, att åtminstone i dessa fall tallen 

 har vida svårare att repa sig efter tallmätarens än efter nunnans angrepp. 



Slutligen må här nämnas ytterligare ett fall, då provytor med framgång 

 använts för att studera en skogsinsekts uppträdande. Som bekant ka- 

 raktäriseras den åttatandade barkborrens uppträdande hos oss därav, att 

 den angriper träden i grupper av från ett par träd till några hundra stycken. 

 Detta uppträdande, som, såvitt man kan döma av den tyska skogslitte- 

 raturen, ej har någon motsvarighet i Tyskland — där härjningarna år 

 efter år utvidgas till att omfatta allt större arealer — synes bäst kunna 

 förklaras genom att man antager en periodisk vandringsdrift hos gran- 

 barkborren, något motsvarande vad man känner hos de amerikanska 

 D^ndrot/onus-arterna.. Detta antagande, som jag framställde 1918, har 

 sedermera prövats vid Hofors och visat sig riktigt. Vid besök på Hofors 

 A. -B. skogar sommaren 192 1 analyserades flera dylika små härdar. Att 

 urskilja de träd, som angripits samma sommar, mötte naturligtvis inga som 

 helst svårigheter, men däremot var det vanskligare att säkert skilja de träd, 

 som torkat 1920, från dem som torkat 1919. På de träd, som ej an- 

 gripits av den åttatandade barkborren ända ner till marken, hade emel- 

 lertid i regel den bleka bastborren infunnit sig och tagit de orörda bark- 

 partierna i besittning. Om man därför hittade färska angrepp av den 

 bleka bastborren 1921, måste ifrågavarande gran ha torkat året förut. 

 På detta sätt var det möjligt att åtminstone i de flesta fall skilja på 

 angreppen från 1920 och 1919. 



Av analyserna framgick nu, att antalet angripna granar, som i ett fall 

 var 19 st., år 1919, följande år stigit till 78, men under 192 1 åter gått 



