[25] MÅL OCH MEDEL INOM SKOGSENTOMOLOGIEN 233 



bredning började studeras vid Statens Skogsförsöksanstalt, var den strim- 

 miga granborren (Cryphalus abietis Ratz) endast känd från Västergöt- 

 land, där den påträffats av Gyllenhal i början av 1800-talet. I själva 

 verket är arten utbredd över hela Sverige och förekommer allmänt. 



Det är ej enbart av teoretiskt intresse att lära känna våra barkborrars geo- 

 grafiska utbredning utan av stor praktisk betydelse, som framgår av följande 

 exempel. Som bekant äro den större och den mindre märgborren tallens 

 värsta fiender bland barkborrarna och deras förökning måste därför ener- 

 giskt motarbetas genom att fällda stammar, som kvarligga i skogen över 

 sommaren, barkas. Den större märgborren ynglar under den tjockare barken 

 i stammens nedre del, medan däremot den mindre håller till under den 

 tunna barken i stammens övre del. Finnas båda arterna tillsammans, 

 så kan man därför ej undgå att barka hela stammen. Emellertid har 

 det visat sig, att den mindre märgborren, även om den har samma ut- 

 bredningsområde som den större, dock i stora delar av Sverige, ungefär 

 norr om linjen Sundsvall — Östersund, av obekant anledning är så pass 

 sällsynt, att ingen hänsyn behöver tagas till dess angrepp pä fällda 

 stammar. 1 



I den del av landet, där den mindre märgborren är så sällsynt, intages 

 dess plats av den skarptandade barkborren. Men som tidigare fram- 

 hållits (sid. 5), är denna senare art endast under vissa bestämda betingelser 

 en skadegörare, och i allmänhet behöver ingen hänsyn tagas till den- 

 samma. Härav följer, att norr om linjen Sundsvall — Östersund behöver 

 man endast barka tallen mot den större märgborren, vilket innebär en 

 högst betydande arbetsbesparing. Det är därför av vikt att veta, huru 

 högt upp på stammen man behöver barka för att skydda sig mot den 

 större märgborren. Bifogade analys från Gyljen visar, huru de båda ar- 

 terna dela upp stammen mellan sig. I detta fall skulle man följaktligen 

 blott behöva barka den nedre 2,5 m av stammen. 



Fig. 20. Analys av okvistad tall, 14 m lång, fälld den 15 maj 1922, liggande exponerad, un- 

 dersökt i juli 1922. Gyljen nära Kalix. 



Analyse eines 14 M. langen, 15 Mai 1922 gefällten Kiefers, nicht enstatet und exponiert gelegt. 

 l'ntersucht Juli 1923. 



1 Dess angrepp lågt ned på stående tallen vid Särna (jmf sid. 10) bör dock ihågkommas. 



