PAUL SPESSIV TSEFF 



\ 



BIDRAG TILL KÄNNEDOMEN OM 



BRUNA ÖRONVIVELNS (Otiorrhynchus ovatus L.) 



MORFOLOGI OCH BIOLOGI. 



O o o 



r 1922 märktes en stor skadegörelse a treåriga granplantor i 

 Hallands läns skogsvårdsstyrelses plantskola i Kungsbacka, fram- 

 kallad av en vivellarv. C:a 300 meter såddrand voro förstörda 

 och angreppen fortsatte enligt meddelande från länsjägmästaren, friherre 

 G. PFEIFF i oroväckande grad med början i kvarterets kant. I första sängen 

 voro alla plantorna (omkr. 25,000) torra; i den andra voro 2 3 av antalet 

 förstörda och i den tredje och fjärde raden hittades torra granar blott fläck- 

 vis, medan övriga granar antagit en gulaktig färg. Följande år utbredde 

 sig angreppen vidare och i en rapport från plantskolan av den 15 april 

 1923 meddelades, att 400,000 plantor då voro förstörda (se fotografi, 

 taget våren 1923, fig. 1). 



På anmodan av prof. TräGÄRDH grävde man upp de kvarter, där de 

 sjuka granarna funnos och kvarlämnade endast en del av en säng för 

 vidare observationer över skadegörelsen. 



Tidigt på våren 1923 fick Statens Skogsförsöksanstalts entomologiska 

 avdelning för närmare undersökning från nämnda plantskola en stor 

 mängd små sjuka granar, uppgrävda jämte rötter och jord. Vid gransk- 

 ning av detta material funnos såväl pä de ovan jorden befintliga delarna 

 som också på rötterna sammanlagt 23 övervintrande skalbaggar och 

 larver i olika utvecklingsstadier, men inga puppor. Skalbaggarna till- 

 hörde arten Otiorrhynchus ovatus L. Ehuru larverna voro av olika stor- 

 lek, avveko de icke från varandra i morfologiskt avseende och tillhörde 

 otvivelaktigt samma art. 



Vad skadegörelsen på rotsystemet beträffar, hade den hos de angripna 

 små granarna städse följande gemensamma karaktär. Barken på såväl 

 de tjockare som de finare rotförgreningarna var avgnagad, men rötternas 

 splint visade sig orörd (fig. 2). Ofta voro rötterna, särskilt de finaste, 

 utefter hela sin längd berövade sin bark; ibland voro de ringformigt av- 

 barkade på mer eller mindre breda områden. Då huvudroten avbarkats 

 utefter hela sin längd (fig. 2, A, C), dör granen. Mera sällan växte 

 från rothalsen, ovanför den skadade rotstammen, en mängd nya rötter 



I O- Medd. fr&H Statens Skogsfijrsoksanstalt. Haft. 20. 



