246 



PAUL SPESSIVTSEFF 



[6] 



giskt avseende mycket likna varandra, komma att visa sig vara själv- 

 ständiga, »parallela» 1 arter, utan gemensamt ursprung. 



Denna omständighet föranleder oss att här bifoga bilder av både lar- 

 ven, puppan och imago och närmare beskriva denna arts karaktäristiska 

 morfologiska kännetecken. 



Fig. 5 A. Huvud och mundelar av O. ova- 

 tus' larv, sett från översidan 

 I. Panna. — 2. Antenn. — 3. 

 Överläpp (labrum). — 4. Mun- 

 sköld. — 5. Mandibler. 



Kopf UDd Mundteile der Larve des 

 O. ovatus von oben gesehen. 1. Stirn. 

 — 2. AnteriDen. — 3. Oberlippe (la- 

 brum). — 4. Clypeuä. — 5. Oberkiefern 



Fig. 5 B. Huvud och mundelar av O. ova- 

 tus' larv, sett från undersidan. 

 1. Överläpp. — 2. Mandibler. 

 — 3. Maxill. — 4. Mentum. — 

 5. Submentum. 



Kopf und Mundteile der Larve des 

 O. ovatus von unten gesehen. 1. Ober- 

 lippe. — 2. Oberkiefern. — 3. Unter- 

 kiefern. — 4. Mentum. — 5. Submentum. 



Larven (fig. 4) avviker ej från vivellarvernas typ i allmänhet. Den är något långsträckt 

 och till en viss grad spolformig. Kroppen är vit och täckt av ganska långa, glesa, fina borst, 

 som också äro vita. Mer eller mindre tydliga veck dela kroppen i 3 bröst- och 9 bak- 

 kroppssegment, vilka i sin tur genom mindre veck jtterligare uppdelas i mindre avskärningar. 

 De på sidorna av kroppen befintliga andhålens antal är 9 par, tillhörande det första bröst- 

 och de 8 främsta bakkroppssegmenten. 



Huvudet (fig. 5) är ljusgult med ganska mörkt färgat epistom och de tvåtandade över- 

 käkarnas spetsar ha samma mörka nyans. Huvudets form är densamma som hos flertalet 

 vivellarver. Även de stora borstens placering på huvudet är densamma som hos alla typiska 

 vivlar, hos vilka borstantalet endast varierar på pannan av skilda arter. En bland de få 

 karaktärer, som utmärka arten i fråga, är antalet och fördelningen ^fig. 5, A) av de små 

 rudimentära, endast under mikroskopet synliga borst, som stå på likadana runda, stora baser 

 som de normalt utvecklade. Av mundelarna, som hos alla vivellarver hava nästan en och 



2 Paul Spessivtseff. Zweites Beitrag zur Kenntnis der Borkenkäferfauna Schwedens. 

 Entomologisk tidskrift. Upsala 1923. 



