[15] BRUNA ÖRONVIVELN [Ötiorrhynchus ovaius L.) 255 



plantning. I biologiskt avseende är den amerikanska formen mycket 

 lik den europeiska, ehuru den i Amerika är känd såsom skadegörare 

 på jordgubbar och enligt TREHERNE, . oaktat polyfagin, icke angriper 

 rötter av gran o. a. barrträd. TREHERNE ger i sina ingående biologiska 

 undersökningar endast en kort och mycket ytlig beskrivning av både 

 larven, puppan och imago. Enligt denna skildring är larven av 0. ovatus 

 ej täckt av vita utan av gulrödbruna borst, och viveln själv är betydligt 

 större än den europeiska formen, cl. v. s. 6,25 mm lång och 3 mm bred 

 (den europeiska O. ovaius är 5 mm lång och 2 — 2,2 mm bred). 



Dessa biologiska och morfologiska olikheter giva författaren anledning 

 förmoda, att de två formerna representera två skilda, självständiga arter. 

 Sådana självständigt uppkomna arter, som förekomma i fjärran från 

 varandra belägna geografiska områden och sta varandra morfologiskt 

 nära kallas av författaren »parallella» arter i motsats till CHOLOD- 

 KOVSKYS »biologiska» arter, vilka liksom de förra skilja sig endast i bio- 

 logiskt avseende men äro förbundna sinsemellan genom gemensam här- 

 komst och leva inom ett och samma geografiska område. 



RESUMEE. 



Beitrag zur Kenntnis der Morphologie und Lebensweise 

 des Ötiorrhynchus ovatus L. 



Im Fruhjahr 1922 wurde in der Revierbaumschule zu Kungsbacka im siid- 

 lichen Schweden eine starke Verwiistung, hervorgerufen durch Benagen der 

 Wurzeln dreijähriger Fichten seitens der Larve des Riisselkäfers Ötiorrhynchus 

 ovatus L., beobachtet. Der Angriff begann an der äusseren Grenze der von 

 der Baumschule eingenommenen Fläche und verbreitete sich nach innen. 

 So starben in der Grenzreihe der Pflanzung fast alle jungen Fichten ab, etwa 

 25,000 Stuck, in der zweiten Reihe etwa 2 / 3 , in der dritten und vierten 

 Reihe starben einzelne Gruppen ab, während die Mehrzahl am Leben blieb, ob- 

 gleich auch diese kränk waren, was man am Gelbwerden der Nadeln leicht 

 konstatieren konnte. Im Fruhjahr 1923 nahm die Verheerung einen drohenden 

 Charakter an und die Anzahl abgestorbener Fichten stieg auf 400,000. Die 

 beigefiigte Photographie (Fig. 1), angefertigt im Fruhjahr 1923, zeigt den 

 Grad der Schädigung zu dieser Zeit. Im Sommer wurde der am stärksten 

 infizierte Teil der Baumschule nach Entfernung aller junger Fichten einigemal 



