262 EDVARD WIBECK [2] 



I. Tidigare rön och åsikter om rotsystemets deformering hos spett- 

 planterade tallplantor. 



Under 1800-talets förra hälft var ännu uppdragandet av barrskogsbe- 

 stånd av tall och gran förmedelst sådd det vanligaste i de tyska sta- 

 terna. Efter hand hade man emellertid funnit, att detta kultursätt på 

 en del magrare marker lämnade mindre tillfredsställande resultat, varför 

 man på inrådan av Pfeil, som bekant en av de märkligare och på flera 

 av skogsbrukets områden mest inflytelserika skogsmän Tyskland haft, 

 under 1840- och 1850-talen börjat i allt större omfattning övergå till 

 plantering. 



Denna utfördes till en början enligt mycket omständliga metoder. 

 Som förberedelse till själva planteringen blev sålunda marken först på 

 hösten djuphackad eller upplöjd i fotsbreda ränder, i vilka därpå efter- 

 följande vår vanligen i-åriga plantor utsattes i tätt förband med tillhjälp 

 av det s. k. BUTTLARSKA planteringsjärnet eller snarlika redskap, alhså 

 ett förfaringssätt liknande det, varpå omskolning i plantsängar nu plägar 

 ske. En pä detta sätt utförd skogsodling blev naturligtvis till följd av 

 det omfattande markberedningsarbetet tämligen dyr, och på de stora 

 nordtyska hedområdena började man för den skull se sig om efter bil- 

 ligare planteringsmetoder. Denna strävan förde — till en början kanske 

 mera försöksvis, men efter hand i allt större omfattning - — till ett plante- 

 ringssätt, enligt vilket markluckringen helt överhoppades och plantorna 

 nedsattes i hål, upptagna direkt i den obearbetade marken medelst ett 

 kraftigare stötjärn eller spett. 



Planteringen i spetthålen kunde ske på två väsentligen olika sätt. 

 Enligt ett av dessa östes lös s. k. fylljord ned runt den i hålet fasthållna 

 plantans rotsystem, alltså ett tillvägagångssätt helt överensstämmande 

 med den form av spettplantering, som hos oss varit den vanligaste. En- 

 ligt denna metod arbeta spettföraren och plantören förhållandevis obe- 

 roende av varandra, vilket är en fördel, men å andra sidan har metoden 

 den nackdelen, att plantören måste förses med uppgrävd, lös jord, var- 

 jämte hans arbete med plantans nedsättning och kringfyllning blir täm- 

 ligen omständligt och tidskrävande. Av detta skäl synes denna metod 

 aldrig fått någon mera omfattande användning i Tyskland, utan vid de 

 stora hedlandsplanteringarna, vilka . stundom inom samma revir kunde 

 omfatta flera hundra hektar om året, gick man ännu ett steg längre i 

 arbetets förenkling. Man kom sålunda till sist fram till en metod, enligt 

 vilken under ett intimt samarbete mellan spettföraren och plantören jor- 

 den direkt kläti/dcs till kring den i spetthålet nedsänkta plantroten ge- 

 nom att spettföraren drev ned sitt verktyg i omedelbar närhet av det 

 först upptagna hålet, så att dettas väggar sammantrycktes. Dels efter 



