[3] OM MISSBILDNING AV TALLENS ROTSYSTEM 263 



uppfinnaren, Oberförster WARTENBERG, dels efter reviret MARIENWERDER, 

 där denna kombination av spett- och klämplantering först synes hava 

 vunnit större tillämpning, kallades detta planteringssätt liksom ock det 

 därvid använda spettet det Wartenbergska eller Marienwerderska. 



Man bör från början göra klart för sig, att de i det följande refererade 

 kritiska inläggen, vari icke alltid nödiga distinktioner mellan de olika 

 slagen av spettplantering iakttagits, ja, vilka stundom blivit till en kritik 

 av barrotsplantering överhuvud taget, sålunda kommit att i mer eller 

 mindre grad rikta sig mot minst tre, sins emellan ganska skilda plante- 

 ringsformer. Med användande av nutida terminologi skulle de kunna 

 betecknas sålunda: 1:0) klämplantering i mjukluckrad jord, 2:0) spett- 

 plantering i oluckrad jord med användande av fylljord och 3:0) kom- 

 binerad spett- och klämplantering i oluckrad jord. För enkelhets skull 

 vilja vi här kalla dem metod n:r 1, 2 och 3. 



Att barrotsplanteringen under vissa omständigheter kunde bliva farlig 

 för plantorna började snart visa sig, och farhågor häröver skymta fram 

 i kortare uttalanden redan i 1S60- och 1870-talets periodiska skogs- 

 litteratur. I sina skogliga resebrev från Mecklenburg 1865 nämner 

 BURCHIIARDT (1) på tal om klämplantering en iakttagelse att tallplantor, 

 vilkas rötter blivit böjda uppåt, blott hållit sig gröna första året, men 

 sedan dött ut. 1 Vid ett är 1875 i Culm hållet möte med den ost- och 

 västpreussiska skogsföreningen demonstrerades av jägmästarna KUSTER 

 och SCHUTTE ett stort antal avdöende ungtallar med starkt deformerat 

 rotsystem, karaktäriserat av hoppressade och delvis omböjda rotgrenar. 

 Tallarna hade utsatts som i-åriga medelst förutnämnda metod 3, vilken 

 på grund av dessa rön av mötesmajoriteten betecknades såsom helt för- 

 kastlig. Ungefär detsamma förekom vid pommerska skogsföreningens 

 möte i Jacobshagen 1876, varvid 4 — 5-åriga ungtallar framvisades, vilkas 

 rotsystem utgjordes av »en härva av hopslingrade, sammanvuxna och 

 sönderklämda rötter». Även dessa tallar hade utsatts enligt metod 3, 

 förmedelst vilken blott på det revir, vars kulturer nu enligt demonstranten 

 gåvo anledning till de största farhågor, sedan tallarna allmänt börjat 

 torka och dö ut, flera hundra hektar blivit planterade. Demonstranten- 

 plantören själv sökte anledningen till kulturernas misslyckande däri, 

 att de använda plantorna haft alltför rikliga sidogrenar i förhållande till 

 spetthålets vidd, varigenom rotens normala utveckling blivit hindrad. 

 Även vid mötet i Jacobshagen medgavs, att planteringen i oluckrad jord 

 syntes hava sina olägenheter och att det vore rådligt att återgå till de 

 gamla luckrade ränderna, men flertalet av de närvarande hedplantörerna 



1 Troligen orsakat av torka. Jämför härmed MÖLLERS å sid. 266 och 267 skildrade 

 experiment samt författarens egna rön i senare delen av denna uppsat> ' 



