[5] OM MISSBILDNING AV TALLENS ROTSYSTEM 265 



vad tallen angår; i dess ställe rekommenderar han sådd eller i undan- 

 tagsfall klimpplantering med oomskolade plantor. 



Naturligtvis blevo VON DCCKERS skarpa och kategoriska uttalanden 

 mot den allmänt gängse barrotsplanteringen icke oemotsagda. I samma 

 tidskrift, vari hans egen uppsats influtit, kommo omedelbart insändare 

 från tre olika håll, nämligen från Oberförster BEKUHRS (3) och VON 

 Berxuth (4) samt Oberforstmeister MULLER (5). Alla kunde åberopa 

 en mängd fall, då bevisligen planterade bestånd alltjämt stodo friska 

 och växtkraftiga vid en ålder, då de, därest VON DtJCKERS åsikt vore 

 riktig, längesedan bort vara döda eller visa alla tecken till förfall. Hans 

 farhågor mot barrotsplanteringen över lag betecknades som överdrivna; 

 man måste göra stor skillnad mellan det gamla planteringssättet, då plan- 

 tan medelst planteringspinne nedsattes i djupluckrade fåror (metod 1) 

 och den nyare metoden med plantering i fast, oluckrad mark medelst 

 det Marienwerderska eller Wartenbergska spettet (metod 3). Den se- 

 nare, men ej den förra metoden vore farlig. Ävenså erkändes det fel- 

 aktiga i att doppa plantorna i ler- eller jordvälling. 



Nämnas bör, att VON DtJCKERS utredning observerats och funnits an- 

 märkningsvärd av framlidne jägmästare C. A. HOLLGREN, vilken fört hans 

 varning mot barrotsplanteringen vidare inför svensk publik i en liten 

 uppsats (6) i sin år 1 8g 1 utkomna skriftsamling »Jaktzoologiska och 

 skogsvetenskapliga utflykter». 



De av VON DuCKER och vissa hans föregångare så övertygande på- 

 visade riskerna av åtminstone en viss form av barrotsplantering med tall 

 gjorde, att den sämsta av dessa metoder, klämplanteringen i oluckrad 

 jord, ställdes på avskrivning och att den gamla markluckringen äter kom 

 till heders. 



En man, som efter VON DCCKERS framträdande nedlagt ett synner- 

 ligen förtjänstfullt praktiskt arbete på fullkomnandet av kulturmetoderna 

 för tall på de tyska hedlanden, är Förster G. K. SPITZEXBERG. Som 

 direkt arbetsledare vid skogsodlingar har han haft tillfälle att under en 

 lång praktik jämföra och värdesätta alla detaljer vid både sådd och plan- 

 tering samt att inrikta sig på konstruktionen av goda hjälpverktyg för 

 dylika arbeten. Den av SPITZEXBERG uppfunna och efter honom upp- 

 kallade dubbelskaftade, med 3 smärre spadblad och 4 knivar försedda 

 luckringsspaden betecknas sålunda efter försök vid preussiska skogsför- 

 söksanstalten av d:r A. MÖLLER (7) som ett utomordentligt ändamåls- 

 enligt redskap, likaså den Spitzenbergska planteringsdolken. Sina er- 

 farenheter har SPITZENBERG till en början nedlagt i flera stycken år 1898 

 som manuskript tryckta »kulturbrev» om betydelsen av markluckring, 

 om planteringsfel o. s. v., vilkas innehåll år 1908 i något omarbetat 



