[7] OM MISSBILDNING AV TALLENS ROTSYSTEM 267 



rötter avklippts till en längd av respektive 14, 13, 12 cm o. s. v. ända 

 ned till kvarlämnande av rotstumpar av allenast 5 cm:s längd. Det 

 visade sig att tallplantorna, blott nödig fuktighet i jorden förefanns, 

 genomgående förmådde uthärda även de starkaste av dessa stympningar, 

 i det att nya rotgrenar utväxte från snittytorna. Vid försöken 

 över abnorma rotlägen efterhärmades dels sådana, som visat sig kunna 

 uppstå genom slarvig eller olämplig plantering, dels åstadkommos ännu 

 starkare hopvikningar och knutbildningar. Även vid dessa försök ut- 

 gjordes materialet av i-ariga tallar, planterade i lös, väl fuktad sand. 

 Också i detta fall visade sig plantorna anmärkningsvärt tåliga; från den 

 missformade roten utväxte talrika kraftiga grenar, vilka åtminstone till en 

 början föreföllo fullt tillräckliga för plantans vidareutveckling. (Fig. 1.) Om 

 detta även skulle förblivit fallet vid ett senare utvecklingsskede, lämnar MÖL- 

 LER dock tills vidare öppet eller, rättare sagt, han tvivlar tydligen därpå, 

 i det att han av sitt försök blott drager den slutsatsen, att man av det 

 ovanjordiska utseendet hos en helt ung tallplantering icke kan bedöma, 

 huruvida arbetet utförts illa eller väl, vad rotläget angår. 



SPITZEN15ERG, vilken såsom MÖLLERS medhjälpare och arbetsbiträde 

 vid nyssnämnda försök direkt kunnat följa desamma, bestyrker V< >N 

 DUCKERS iakttagelse, att så snart den ursprungliga huvudroten och sido- 

 rötterna hos tallen finnas kvar, om också i ett aldrig så abnormt läge, 

 övertagas deras funktion icke av rötter av högre ordning. I sådana fall, 

 då rotsystemet tryckts ihop till en mer eller mindre hoppressad klump, 

 framväxa visserligen ur denna de rotgrenar, vilkas ändar varit fria, men 

 detta i de rent tillfälliga riktningar, de frän början kommit att få. Nå- 

 got normalt rotsystem med fullt utnyttjande av ståndorten erhålles icke 

 därigenom. Olägenheten av och faran med det abnorma rotsystemet 

 blir emellertid ej uppenbar under den första tiden av plantans liv, utan 

 det kritiska stadiet inträder först, när rötterna i »klumpen» ej längre 

 kunna vika undan för varandra under sin ömsesidiga tjocklekstillväxt, 

 utan klämmas hårt intill varandra och hopväxa. Då som först blir rot- 

 verksamheten allvarligt hämmad, och plantans ovanjordiska delar börja 

 avtyna. 



SPITZENBERG uppställer bl. a. följande tvenne frågor till besvarande: 

 1:0) Är missbildning av rotsystemet en vanlig företeelse i bestånd, upp- 

 dragna genom plantering, och äro dylika missbildningar av väsentlig be- 

 tydelse för beståndets beskaffenhet och värde? 2:0) Genom vilka eko- 

 nomiskt användbara planteringsmetoder kan till äventyrs missbildning 

 av rotsystemet undvikas? 



På första frågan svarar han, att en deformering av roten i planterade 

 bestånd är regel, och då en korrektion under årens lopp ej kan göras 



