[13] OM MISSBILDNING AV TALLENS ROTSYSTEM 273 



liga att tillsammans giva ett någorlunda fylligt svar på vårt spörsmål. 

 I tabell I (sid 274 — 279) återfinnes en kortfattad beskrivning över de 

 planteringar, vilka blivit föremål för en mera ingående undersökning. 

 De äro till antalet 34 stycken, varav 5 belägna i Norrbottens, 3 i Väs- 

 ternorrlands, 17 i Jämtlands, 3 i Gävleborgs och 6 i Kopparbergs län. 



Att så många planteringar blivit undersökta i Jämtlands län är icke 

 alldeles en tillfällighet, utan beroende därav, att de på tall fattiga skogs- 

 trakterna på silurgrund föredragits framför andra, enär risken av misstag 

 genom i kulturerna uppkommen självsådd av detta trädslag här varit 

 minst. Detta slags felkälla har för övrigt varit en av de svårare att 

 undvika; på flera av de äldre kulturfälten, som besökts, har i själva 

 verket självsådden av tall varit så riklig och resterna av det ursprung- 

 liga kulturförbandet så pass knappa och svåra att urskilja, att jag ansett 

 riktigast att icke alls fota några undersökningar på detta material. 

 Flera kulturfält, som besökts, hava därför icke medtagits i här åtföljande 

 tabeller. Nyssnämnda orsaker ha också vållat, att materialet från som- 

 liga av de undersökta planteringarna bliva ganska knappt, enär jag har 

 ansett detta bättre än att riskera att få med frösådda individ. Att icke 

 desto mindre möjlighet föreligger att enstaka sådana kommit med bland 

 de 1,245 ungtallar, som inalles blivit undersökta, kan givetvis icke med 

 absolut visshet förnekas, men måste i så fall dessa fall procentuellt sett 

 vara försvinnande få och av ingen betydelse för resultatet i dess helhet. 



Den i de gamla spettplanteringarna inkomna självsådden har också i 

 så måtto verkat störande på dessa undersökningar, att den omöjliggjort 

 ett noggrannare fastställande av den procent kiilturplantor, som redan 

 utgått vid undersökningstillfället. I de vanligen 7 — 11 åriga plantering- 

 arna har denna procent ofta varit stor, stundom större än procenten kvar- 

 varande plantor. Likaledes har naturligtvis ingen möjlighet förefunnits 

 att avgöra, i vad mån rotdeformeringen medverkat till bortdöendet av 

 dessa redan tidigare försvunna individ. Av skäl, som framgår av MÖLLERS 

 tidigare citerade undersökning samt av utredningen i det följande, är det 

 dock icke sannolikt, att rotdeformation hos tallplantorna i någon nämn- 

 värd grad verkar decimerande på dessa under de första åren efter kul- 

 turens utförande. 



Tillvägagångssättet vid undersökningen av de i tabellerna upptagna 

 planteringsfälten har varit följande. A ett antal för kulturen ifråga i 

 möjligaste mån representativa plantor, bättre såväl som sämre, hava to- 

 tala stamlängden, sista årsskottets längd samt stammens tjocklek strax 

 ovanför rothalsen blivit uppmätta, och dessa mått hava protokollförts 

 under ett för varje plantindivid olika nummer. Sedan detta skett, har 

 plantan uppgrävts med roten, vilken har avskiljts genom ett tvärsnitt 



l8. Meddel. från Statens Skogsförsöksanstalt. Haft. 20. 



