382 GUNNAR SCHOTTE [78] 



förflyttning den mindre härdigheten i mindre motståndskraft mot skador 

 och sjukdomar, vilket närmare skall belysas i det följande. 



Det klimat, som i detta fall närmast är avgörande, torde därför i första 

 handen vara vegetationsperiodens. Har denna varit tillräckligt lång eller 

 varm för tallens normala utbildning för året, så torde väl sedan trädet 

 kunna uthärda ett mer eller mindre barskt vinterklimat. Förf. menar 

 därför, att när man för att klarlägga för sig tallens härdighet, måste 

 man tänka sig Norrland uppdelat i klimatzoner. Härvid synes man ej 

 — såsom WlBECK (V, VI) gjort — böra fästa allt för stor vikt vid årets 

 medeltemperatur utan i stället taga hänsyn till medeltemperaturen under 

 vegetationsperioden. 1 I sådant syfte har förf. av välvilligt lämnat mate- 

 rial från statens meteorologisk-hydrografiska anstalt låtit å karta utlägga 

 isotermerna för medeltemperaturen under juni — september månader. Kur- 

 vorna för de olika temperaturgraderna komma på en sådan karta att 

 mera bliva parallella med landets fjällrygg än årsmedeltemperaturen, som 

 starkare påverkas av breddgraden. Genom att välja isotermer för varje 

 gradtal, har förf. fått landet uppdelat uti 6 zoner (jämför kartan, fig. i). 

 Trakten mellan isotermefna för en medeltemperatur under dessa månader 



av +8° 1-9° ligger helt inom Norrlands högfjällsområde och har i detta 



sammanhang ingen betydelse. Även trakten mellan isotermerna för +9 

 och +io° ligger inom fjällområdet, där praktiskt taget någon mera om- 

 fattande skogsodling ej i vår tid kan komma till utförande. Förf. be- 

 tecknar därför detta område som Ozon. Trakten mellan + io°-isotermen 

 och + 1 i°-isotermen, här angiven som zon I, utgör inre Norrlands stora 

 västra skogsbälte, där skogens tillväxt är påfallande långsam och där 

 dess föryngring erbjuder vissa vanskligheter, särskilt med hänsyn till 

 svårigheter att alltid erhålla frö med tillräcklig grobarhet (jämför Wl- 

 BECK VI). Denna zon sträcker sig från Särna och Idre som ett smalt 

 bälte genom Härjedalen och södra Jämtland, vilket sedan vidgar sig i 

 norra Jämtland och även innesluter nordvästra delen av Ångermanland 

 samt den större och högre belägna delen av Lappland. Zonen II, eller 

 trakten mellan isotermerna för + n° och +12 medeltemperatur omfattar 

 mellersta Norrland och övre Norrlands kustland, vårt lands i stort sett 

 kanske skogrikaste områden. Det sträcker sig från norra Värmland, ge- 

 nom norra Dalarna, över Härjedalen och västra Hälsingland, östra Jämt- 

 land, större delen av Ångermanland, Norr- och Västerbottens kustland 

 och vissa bättre trakter av Lappland utefter de stora älvarnas nedre 

 lopp inom Lappmarken. Gränsen mellan zon I och II å kartan bildar 

 verkligen i stort sett gränsen mellan inre Norrlands bättre och sämre 



1 Denna medeltemperatur är visserligen ej fullt lämplig för att belysa ett biologiskt för- 

 hållande (antal vegetationsdagar av viss värme vore att föredraga) men ändå en rätt god 

 indikator för klimatet. 



