102 



der jo være rigeligt af fosforsur Kalk i Køkkenmøddingerne 

 med deres Indhold af Knogler. 



I sin «Forstliche Bodenkunde und Standortslehre» Berlin 

 1893 inddeler Ramann p. 359 Jordbundsarterne efter deres 

 Indhold af Plantenæringsstoffer i 6 Boniietsklasser, og i første 

 Klasse Nr. 1 sætter han Basalt, i anden Klasse Nr. 1 let 

 forvitrende Gnejs, i tredie Klasse Nr. 1 tungere for- 

 vitrende Gnejs, i fjerde Klasse Nr. 3 Sandsten og i femte 

 Klasse Nr. 3 Hede- og Flyvesand, Klitsand, tertiært 

 Sand. Samme Forf. kacakteriserer p. 181 Basaltbunden som 

 «ein dunkel gefärbter, steinreicher, eisenhaltiger Thonboden 

 von ausgezeichneter Fruchtbarkeit, der zumal Buchen und an- 

 spruchsvolleren Laubhölzern, weniger Nadelhölzern, Eichen und 

 Birken zusagt. Rohhumusbildungen sind auf Basaltboden selten.» 

 Om Gnejsen siger lian p. 182, at den «verhält sich dem Granit- 

 boden durchaus ähnlich (Forvitringsforhold afhængig af Korn- 

 størrelsen, tilbøjelig til Maardannelse), ist aber bei der rascher 

 fortschreitenden Verwitterung in der Regel tiefgründiger und 

 daher ein mittlerer, in günstigen Lagen ein guter Waldboden, 

 der vielfach Buche, im Gebirge zumal Fichte zusagt». 



Den kemiske Forvitring, Kaoliniseringen af Feldspaterne, i 

 de arktiske Lande er, saa vidt jeg ved, kun lidet studeret, og 

 maaske svagere end i tempereret Klima, men alt i alt tør man 

 dog anse for givet, at ogsaa her er Basalten en bedre Jord- 

 bund for Planter end de gamle Bjergarter; dog er naturligvis 

 Kaliprocenten størst i Aflejringer af gnejsisk Oprindelse. 



