103 



Vegetationen. 



Den ^°/б afrejste vi i Konebaad til 



Mundingen af Blæsedal mellem Røde-Elv og 

 Skar vefjæ Ids Fod (se Tavle 1). Bunden er her meget tør. 

 Her ligger en Del lave og flade Terrasser, dannede af rullede 

 Sten samt groft Basaltgrus, næsten alt finere Materiale er bort- 

 skyllet under tidligere højere Vandstand eller blæst bort. Langs 

 selve Stranden findes en smal Bræmme med Haliantlms, Mer- 

 tensia og Marehalm [Elymus], indenfor denne er Bunden hoved- 

 sagelig bevokset med Laver, af hvilke Gyrophorerne [G. hyper- 

 borea og cylindrica o. fl.) er de mest fremtrædende. Særlig paa- 

 faldende var desuden den gule Xanthoria elegans og den sorte 

 Farmelia Fahlunensis] de voksede paa større Sten, men desuden 

 krøb de hen over de bønnestore Gruskorn og kittede dem sam- 

 men, saa de kunde tages op i haandstore Flager. 



Indstrøet mellem denne Lavvegetation findes en Del af 

 Lynghedens Planter, men de staar saa spredt, at de langtfra 

 formaar at dække Bunden, endsige give Landskabet Karakter. 

 Anseligst er Pilen (Salix glauca)^ denne forunderlige haardføre 

 Plante, hvis Vegetationsomraade spænder fra den goldeste, tør- 

 reste Ørken til stadigt rindende Elve eller Søbredder, fra Havet 

 og højt op paaFjældene. I god Samklang med Bundens Karakter 

 staar den enorme Udvikling af Roden i Forhold til «Kronen». 

 Plantens bladbærende Del bestaar af 2 — 3 Grene, der ligger 

 trykte til Jorden og i det allerhøjeste spænder over et Areal af 

 én Kvadratmeter, som Regel er det langt mindre, vel knap 

 Fjerdedelen heraf. Primroden løber saa i faa Centimeters Dybde, 



