132 



taget dette hos Potentilla subqmnata var. Pedersenii. Det Eksem- 

 plar, som Rydberg i sin Afhandling (1. c. p. 182) betegner 

 som Typen for denne Varietet, voksede her paa en Sandskraa- 

 ning. Tuen var 50 Centimeter i Tværmaal, de i Sandet begravede 

 Dele fra Primroden og op til de levende var 60 — 70 Centimeter 

 lange, og Individet vejede, efter at Jorden var frarystet, 4 Kilo- 

 gram. Lignende Forhold er omtalte af Rosenvinge fra Syd- 

 Grønland (Medd. om Grl. XV, p. 221). 



Vegetationen i Eirdeltaer. 



Overalt indenfor de kulførende Dannelsers Omraade vil man 

 paa Diskos Kyst se store Odder ved Mundingerne af Elvene. 

 De er særlig fremtrædende her i dette Parti, og de vilde maaske 

 paa et Specialkort i større Maalestok vise sig endnu større, end 

 det er Tilfældet paa Steenstrups og Hammers bekendte 

 Kort over Nord-Grønland (Medd. om Grl. IV). Elvene deler sig 

 her i mange Grene, og Bunden mellem dem er hovedsagelig 

 Sand, baade fra de kulførende Formationer og fra Trappen 

 over disse. Desuden findes der altid store Blokke i alle Stadier 

 af Л^ejrsmulring. I Foraarstiden oversvømmes store Partier af 

 Deltaet, men den øvrige Tid af Aaret er Bunden en gold og 

 tør Ørken. 



Den største Plante i saadanne Deltaer er Salix glauca. 

 Som i Mundingen af Blæsedal fører den en haard Kamp for 

 Tilværelsen. Grenene ligger trykket ned mellem Stenene, Bla- 

 dene staar lodret til Vejrs, Roden løber viden om, ofte blottet 

 i lange Strækninger. Ofte skylles Jordsmonnet bort af Vaar- 

 vandet, og man træffer da Individer, som er helt døde, til andre 

 Tider redder nogle af Grenene Livet, idet de har dannet Birødder 

 (se Fig. 1 og 2). Vegetationen er iøvrigt noget blandet, dog er det 

 tydeligt nok Fjældmarkens Planter, der er i Overvægt; foruden dem 

 findes der enkelte af Sandstrandens eller af Elvbreddernes Vækster. 

 Paa fugtigere Steder findes saaledes altid Chamænerium latifolium 

 og Polygonum viviparum samt ofte Arabis alpina, Oxyria og 



