147 



mærksomhed tildrog sig dog de frodige, høje og omfangsrige 

 Tuer af den statelige Fotentilla subquinata (Lge) Rydberg samt 

 Fjældsimmeren (Dryas). Medens de Eksemplarer, der fore- 

 kom i de ydre Strækninger var den almindelige Dryas integrifolia i 

 lave og forkomne Individer, saa afløstes de herinde af Varieteten 

 гп^егтвс^га Nathorst. Den var kraftigere og bedre udviklet, og 

 dens Blade lignede ikke sjælden den typiske Dr. ociopetalas. 

 Denne nordiske Form fandtes, som bekendt, først af Nathorst 

 ved Ivsugigsok (76° 7') og er senere genfunden af Hartz paa 

 Danmarks-Ø i Scoresby-Sund. Baade Forekomsten det sidst- 

 nævnte Sted og her synes mig at tale for, at det er en særlig, 

 mindre xerofil Indlandsform end Dr. integrifolia. At Formen 

 muligt kunde være en Hybrid som Nathorst (Öfv. К. Vet. Ak, 

 Förh. 1884, Nr. 1, p. 24) antyder, synes at modsiges af, at hver- 

 ken Dr. octopetala eller integrifolia fandtes herinde, med min- 

 dre man tænker sig Hybriden vandret herhen (ved Fugles Hjælp?). 

 Hovedresultatet af vor foreløbige Rekognoscering af Ku- 

 ganguak-Dal blev for mit Vedkommende dette, at denne Dis- 

 kos største Dal fortjener en nøjere Undersøgelse, naar bedre 

 Lejlighed, end vi havde, gives. Ogsaa i topografisk Henseende 

 turde den endnu kunne byde adskilUgt af Interesse. Jeg skal 

 blot her minde om, at den Bi-Elv, som vi passerede om Formid- 

 dagen den første Dag af Turen, den eneste der nu var vand- 

 førende paa Østsiden før den store, der stansede os, var mæl- 

 ket, medens ellers alle Bræ-Elve, som kommer fra Basaltforma- 

 tionen er røde; dette synes mig at tale for, at de Bræer, der 

 føder den, kunde ligge paa nogen anden Bund end Basalt. Og saa 

 den store Elv, som stansede vor Fremtrængen: om den erklæ- 

 rede vore Grønlændere kategorisk, at den kom fra Kutdlisat, 

 og de henholdt sig her til gamle Traditioner, thi ingen af dem 



— den ældste «troede nok, at han var over 50 Aar gammel« 



— havde før været her inde. Men i tidligere Tider har her 

 været et yndet Sted for Rensjægere. Derom vidnede ikke blot 

 de talrige likenbevoksede Renstakker og -Kranier, men ogsaa de 



10* 



