156 



der ind; Grev Moltke^) tilbød at gaa med, og tilligemed en 

 Vejviser forlod vi saa Udstedet den Vs Kl. 8 Aften. 



Den Mand, vi fik med, Ole Natlianieisen hed han, syntes 

 netop at være Specialist som Fører paa denne Tur. Han havde 

 været der inde »uhyre mange Gange», og man fik ogsaa det 

 Indtryk, at han kendte omtrent hver Sten, hver lille Omvej, 

 der var at tilbagelægge, ja det forekom os flere Gange at vi, 

 selv oppe i Højlandet fulgte en Sti, der vel var vanskehg eller 

 umulig at følge for Evropæeren, men sikkert var letkendelig for 

 Naturmenneskets skarpe Blik. L)a vi fortalte vore Folk, at vi 

 ønskede en Vejviser der ind, nævntes han enstemmig som den 

 rette Mand, til Trods for, at han slet ikke hørte til vort 

 Baadelag, og skønt alle vore Folk vare bosiddende paa Stedet 

 og alle havde været i Dalen. Desværre var han meget ordknap 

 og forstod desuden ikke et Muk Dansk eller Engelsk, saa vi 

 fik ikke ret mange Oplysninger af ham om Dalen og dens 

 nærmeste Omegn, men derimod skylder vi sikkert hans besin- 

 dige Omtanke Tak for, at vi slap uskadte fra denne langtfra 

 ufarlige Tur. 



Terrænet bag Udstedet og dets nærmeste Omgivelser mod 

 NV. og SØ. er temmelig jævnt og indad mod Land kun svagt 

 stigende. Det er sandet — de kulførende Dannelser staar jo 

 frem her — og Vegetationen er en ret frodig Lynghede. Paa de 

 fugtige Steder i disse Sandegne ser man saa godt som aldrig 

 Urtemarks- eller Kratvegetation men derimod ofte helt rene 

 Cyperacéenge eller -Kær (se senere pag. 167). Omkring paa 

 Sletten hgger de store Basaltblokke, som har skaffet Stedet dets 

 Navn (o : de mange store Sten), deres Overflade er som Regel 

 ganske mør og brokket, til hvilket maaske den rige Lavvegeta- 

 tion, navnlig af Xanthoria elegans^ bidrager. 



Efter at være kommen op over Kulformationen til Basalt- 



') Min Rejsefælle har efter Hjemkomsten velvillig overladt mig en Udskrift 

 af sin private Dagbog med Beretning om denne Tur. 



