165 



trykte, langhaarede Exemplarer (f. ^senilis»), et Par Вгт/а, DicranO- 

 weisia crispula o. fl. 



Da vi Kl. henad 6 kom ned fra Plateauet paa '.Bræen, mødte 

 os om ikke just det besværligste, saa dog det farligste Stykke 

 af vor Vej. Solen var nemlig nu naaet saa langt, at den 

 kunde beskinne den mod Bræen vendende Side af den Top, 

 som vi om Natten havde været oppe paa, og nu bragede det 

 med faa Minuters Mellemrum, og for hvert Brag ramlede noget 

 ned, snart kun en Sten af Størrelse som et Barnehoved, men 

 til andre Tider større Blokke. Det havde vor Fører forud- 

 set, og derfor havde han under hele Tilbageturen været meget 

 utaalmodig, hver Gang vi gjorde Ophold, men vi forstod ikke, 

 hvad det var, han fortalte os om Grunden til sit Hastværk, og 

 hvorfor han idelig nævnte bestemte Klokkeslet. 



Da Bræen foruden at skride ned i Kløften i dennes Længde- 

 retning tillige hældede stærkt ned mod det urolige Fjæld, maatte 

 vi passere lige hen under den farlige Væg. Grønlænderen krøb 

 først forbi, spejdede hele Tiden opmærksomt op mod Væggen 

 og stansede ved den mindste Lyd. Saa satte han sig og holdt 

 Øje med Væggen og med os, snart stansende os og snart 

 kommanderende os fremad. I det hele taget udviste han, over- 

 alt hvor der var Fare, en sjælden Ansvarsfølelse. 



Om Aftenen Kl. 9V4 naaede vi ned til Udstedet, hvor Be- 

 boerne forlængst havde opdaget vor Varde. 



Den ^'8 rejste vi herfra til Nakerdluk, hvorfra vi gjorde 

 en Udflugt til Fjældet In gigs ok, rejste herfra den følgende 

 Dag, overnattede paa Flakkerhuk-Odde og kom den Vs til 

 Udstedet Aumarutigsut, gik herfra d. ^"/s , var en kort Tid 

 i Land ved Skanseklippen og kom til Mundingen af Elven 

 Kugsuak mellem Sinigfik og Orpik. 



Paa denne Strækning gaar de forsteningsførende Dannelser 

 saa højt op, at Basalten — bortset fra enkelte mindre Gange — 

 kun danner Toppen af de højere Fjælde. Sandstenen forvitrer 

 let, glider ud og skylles ned i Dalene, hele Landskabets Karakter 



