190 



nata. Den sidste stod paa Toppen af en frit staaende, næsten 

 utilgængelig Tufklippe. 



Denne smukke Fjord, som vi her sejlede ind ad, er paa 

 alle Sider omgiven af høje Fjælde (se Dr. Steenstrups udfør- 

 ligere Beskrivelse p. 295 og Kortet i Medd. om Grønl. IV), og 

 der er derfor omtrent Læ for alle Vinde, kun i Fjordens Længde- 

 retning, ind over Gnejspartiet EKalunguit Itivnerit er der 

 nogenlunde aabent. Paa Sydøstsiden falder Akuliarusersuak's 

 høje Væg temmelig brat ned mod Vandet, og her syntes der, 

 saa vidt jeg kunde se fra den anden Side af Fjorden, kun at 

 være Betingelser for nogen videre Vegetation nær Fjældets Fod 

 over de nedskredne Masser. Her findes vel ogsaa Pilekrat, 

 men de staar pletvis og er af ringe Udstrækning. 



Paa den anden Side, Nordvestsiden, er Forholdene derimod 

 ganske anderledes. Her er Fjældenes Skraaninger mindre bratte, 

 og her findes et bredt Forland, der kun svagt hælder ud mod 

 Havet. Her kommer foruden den lune Beliggenhed tillige den 

 gunstige Eksposition for Solen. Ned fra Fjældene kommer der 

 talrige Vandløb, og da Underlandet bestaar af Tuf, som er varig, 

 ikke let vejrsmulrer, og som tillige er fri for Spalter og derfor 

 vandstansende, saa er her allsaa ogsaa fornøden Fugtighed. 

 Det vil derfor heller ikke undre, at naar saa mange heldige 

 Betingelser støder sammen — Tuffen er vist desuden nærings- 

 rig — saa finder man ogsaa her en Vegetation, der i Kraft 

 turde forgæves søge sin Lige noget andet Sted i Nord-Grønland, 

 det skulde da være i Nugsuaks store Dalstrøg. Thi ganske vist 

 er Lokaliteter som Lyngmarken og Engelskmandens-Havn med 

 Rette bekendte for deres talrige sydlige Planter, men det er 

 kun Smaapletler, hvorimod det her inde er hele Arealet, der 

 er frodigt, og Frodigheden tager til, efterhaanden som man 

 kommer længere ind i Fjorden, og kulminerer i Kuanersuits 

 store Krat. 



Da der her inde ingen Fuglefjælde findes, saa var det 



