198 



springende Takker, en vestlig, mere isoleret, og 3 , der ligger 

 nær op til hinanden, adskilte ved bratte Kløfter. Af disse valgte 

 jeg at gaa op paa Nr. 2 fra Vest; det sidste Stykke havde, som 

 sædvanlig er Tilfældet med Basaltfjælde, Karakteren af en Ur 

 og var derfor vanskelig at passere, men ogsaa dette Stykke 

 kunde vist have været omgaaet, men jeg havde ikke Tid til det, 

 og den Dreng, jeg havde med mig, havde ikke tidligere været 

 her oppe og kendte ingen Vej. Toppen af denne Tak var 765 

 Meter, Takkerne Nr. 3 og 4 maaske lidt højere. 



Den ventede udsigt over Landets Indre fik jeg imidlertid 

 ikke. Allerede under den sidste Del af Opstigningen havde det 

 sneet stærkt, og da vi kom op, blev det et saadant Snefog, at 

 man bogstavelig talt kun kunde se faa Skridt frem for sig. Da 

 det desuden var bleven Aften, valgte jeg at gaa ned igen i 

 Stedet for at afvente, at Bygen skulde drive over. Det burde 

 jeg nu ikke have gjort, thi da jeg kom ned til Teltet, var det 

 atter klart over Fjældtoppen. 



Den ^"/s rejste jeg tilbage til Karusuit og gik herfra til 

 min Teltplads inde paa 



EKalunguit Itivnerit (Overgangsstederne til Ека1.). 

 Hele denne Landtange bestaar af Gnejs. Ved Fjordbunden inde 

 i Hjørnet ved Rasorsuak-Halvø er Grænsen mod Trapformationen 

 meget skarp, idet her er en tydelig Forkastningslinie, der kan 

 følges et godt Stykke ind. Paa Nordvestsiden derimod skyder 

 Gnejsen en temmelig bred Bræmme frem langs Fjorden ; den 

 holder op omtrent midtvejs mellem Fjordbunden og Udstedet. 

 Denne Bræmme danner talrige Smaabugter, Øer og Skær med 

 maleriske Klippepartier. I en af disse Bugter kommer en lille, 

 kort Elv ned fra en Sø. Dette Sted kaldes EKalunguaKat, 

 her bor der Grønlændere om Sommeren for Laksefangstens Skyld. 

 Derefter træder Gnejsen atter i Dagen ved Udstedet, hvis Havn 

 dannes af lave, skurede Klipper. Ligeledes træder Gnejsen frem 

 paa begge Sider af Kasorsuak-Halvø, men kun som lave, iso- 



