45 



über einem eisbelegten Thalboden, welcher in einzelne, durch 

 Steinansammlungen von einander getrennte Becken zerfiel. Die 

 Eisdecke senkte sich von dem Lande an beiden Seiten gegen 

 die Mitte der Becken und war so gebuckelt, wie es bei dem 

 Ausfrieren flacher, von Sandbänken unterbrochener Wasser- 

 ansammlungen vorkommt». Efter denne Beskrivelse at dømme, 

 maa Nunatap tasia den Gang have haft det samme Udseende 

 som nu, dermed stemmer ogsaa Drygalskis Angivelse af Vand- 

 standen i det vestlige Bækken. 1 Følge en Meddelelse af den 

 daværende Handelsbestyrer P. Jensen til Drygalski er Søen ud- 

 tømt Sommeren 1892. Imidlertid kan denne Udtømning ikke 

 være foregaaet paa en Gang. Som vi nærmere skulle se, har 

 Forholdet sikkert været mere sammensat. Man finder nemlig, 

 Fotografierne vise det ogsaa ganske tydeligt, at der er flere (5) 

 tidligere Strandlinjer. 



Den tidligere højeste Vandstand, som er let at kende paa, 

 at over den Højde ere Stenene bevoxede med Lav, ligger i en 

 Højde af 47 m. Den nuværende Vandstand i det vestlige Bassin 

 ligger i en Højde af lim. over Havspejlet. Det østlige 

 Bassin derimod i en Højde af 19 m. Vandet er altsaa i det 

 vestlige Bassin faldet 36 m., i det østlige 28 m. Den nederste 

 Etage har i det vestlige Bassin en Højde af 23 m., den øvre 

 en Højde af 13 m. Denne er atter delt i flere Underetager af 

 forskellig Højde. 



Ogsaa i den nedre Etage kan man tilnød paapege flere 

 Strandlinjer, men disse ere i Almindelighed saa udviskede, at 

 de ere overmaade vanskelige at erkende. Vandet har altsaa kun 

 staaet en forholdsvis kort Tid ved hver af dem. Derimod ere 

 Strandlinjerne i øvre Etage meget tydelige og betegne altsaa, 

 at Vandet i længere Tid har staaet ved hver af dem. 



Hvornaar Vandet er begyndt at falde, kan sagtens ikke op- 

 lyses, men det maa være sket efter 1880. Hamuiers Beskrivelse 

 viser tydelig nok, at Søen da havde sin højeste kendte Stand, 

 I Tidsrummet mellem 1880 og 1892 maa Vandspejlet have 



