50 



Skurstriber i sydsydvestlig Retning angive, at fsen, den Gang 

 disse Furer bleve dannede, gik helt op over Nunataken og over 

 Spidsen af Fastlandet ud i Nunatap tasia, altsaa parallelt med 

 Hovedretningen af den østlige p]nde af Søen. De andre Ret- 

 ninger af Furerne fremkomme, efterhaanden som Gletscheren 

 svinder ind. Andre Steder ved Jakobshavns Isbræ har jeg 

 ikke fundet krydsende Skurstriber, derimod har jeg paa de fast- 

 staaende Klipper i det tørlagte Areal af Nunatap tasia fundet 

 parallele Skurstriber; disse gik, som venteligt var, i Retning af 

 Nunatap tasias Længdeudslrækning. Nunataken har tidligere 

 været en virkelig Nunatak, nu er den i Virkeligheden kun en 

 KeKertaussak^). 



Ogsaa hinsides Tivsarigsok er Isens Mægtighed svagere, 

 end den Gang Hammer, 1879 — 80, var her. Nord for Nord- 

 østspidsen af Fastlandet er der nemlig fremkommet to nye 

 Nunataker (se Fotografierne og Kortet). 



Overalt er der altsaa i Jakobshavns Gletscheromraade en 

 tydelig Tilkendegivelse af, at Isen for Øjeblikket er ringere i 

 Mægtighed end tidligere. Med blottet Øje kan man endog er- 

 kende den tidligere højere Stand paa Store Nunatak. 



Inden vi forlade Jakobshavns Gletscher, maa vi endnu om- 

 tale, at man enkelte Steder kan paavise en Lagdeling. Navn-' 

 lig er denne, som Fotografiet viser, meget tydelig i den 

 Del af Gletscheren, der munder ind i Nunatap tasias Østende. 

 Forøvrigt kan man ogsaa paa Gletschersiden neden for Basis, 

 paa Lave Nunatak, paavise en Lagdeling med stærkt nedad- 

 krummede Lag. Til Nød kan man paa Fotografiet erkende 

 denne Lagdeling. Denne maa naturligvis ikke forvexles med 

 de svage Spor af Sidemoræner, der findes paa Siden af Glet- 

 scheren, og som i Antal svare til det Antal af Pynter, Glet- 

 scheren har passeret. 



') Af КекеПак og Affixet ussaK, lignende; KeKertaussaK betegner en 

 Landstrækning, begrænset af Isbræen paa den ene og en Elv paa den 

 anden Side. 



